ПОСТАНОВА
Іменем України

23 січня 2020 року 
Київ
справа №808/304/16
адміністративне провадження №К/9901/27404/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., розглянувши у попередньому судовому засіданні  касаційну скаргу  Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізької області  на постанову  Запорізького окружного адміністративного суду від 9 березня 2016 року (суддя Каракуша С.М.)  та ухвалу  Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року (колегія у складі суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., Поплавського В.Ю.)  у справі № 808/304/16  за позовом  Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгова компанія «Спецнафта-Сервіс» до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізької області   про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Спецнафта-Сервіс»  (далі - позивач, Товариство) звернулось до Запорізького окружного адміністративного суду із позовом до Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізької області   (далі - відповідач, податковий орган), в якому просило визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення, яким збільшено суму грошового зобов`язання за платежем податок на додану вартість. 
В обґрунтування позову позивач зазначив, що з боку Товариства відсутні порушення вимог податкового законодавства як підстави для визначення податкових зобов`язань з податку на додану вартість, а під час перевірки підприємством надані усі належним чином оформлені первинні документи, які підтверджують здійснення господарської операції.
Запорізький окружний адміністративний суд постановою від 9 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою  Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року, позов задовольнив. Визнав протиправним та скасував податкове повідомлення-рішення від 30 грудня 2015 року № 0001212201.
Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції, з доводами якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що надані позивачем первинні бухгалтерські документи підтверджують отримання паливно-мастильних матеріалів, їх використання в подальшому у власній господарській діяльності та свідчать про реальність господарських операцій.
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, податковий орган подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. Доводи касаційної скарги повторюють доводи апеляційної скарги.
У запереченні на касаційну скаргу Товариство зазначає, що заперечує проти вимог касаційної скарги та просить залишити скаргу без задоволення.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
Суди першої та апеляційної інстанції встановили, що в період з 11 грудня 2015 року по 17 грудня 2015 року податковим органом проведена позапланова документальна виїзна перевірка Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства з податку на додану вартість при здійсненні фінансово-господарських операцій з ТОВ «Глобал Інвест Груп», що відображені у податковій декларації з ПДВ за липень 2015 року та з питання повноти декларування та сплати акцизного податку з роздрібного продажу нафтопродуктів за період з 1 липня 2015 року по 31 липня 2015 року за результатами якої складено акт від 21 грудня 2015 року № 119/22-02/39416130.
Проведеною перевіркою встановлено, зокрема, порушення:
-  підпункту 14.1.181, пункту 14.1 статті 14, пунктів 198.1, 198.2, 198.3, 198.6 статті 198, пунктів 200.1, 200.2 статті 200, пункту 201.10 статті 201 Податкового кодексу України в результаті чого Товариством завищено податковий кредит та занижено податок на додану вартість за липень 2015 року на суму 48 025 грн.
Висновки акта перевірки щодо вказаних порушень обґрунтовані тим, що не можливо підтвердити реальність здійснення господарських операцій з постачання товару на користь Товариства від ТОВ «Глобал Інвест Груп», оскільки останнім в період червень-серпень 2015 року сформовано податковий кредит з ПДВ за рахунок придбання товарно-матеріальних цінностей (труби, муфти, ядра арахісу, акумулятори, борошно та ін.) у підприємств з «ознаками фіктивності».
30 грудня 2015 року податковим органом прийнято податкове повідомлення-рішення № 0001212201, яким Товариству збільшено суму грошового зобов`язання з податку на додану вартість на суму 60  031,25 грн, з яких за основним платежем 48 025 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями (штрафами) 12  006,25 грн.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 25 липня 2015 року між позивачем (покупець) та ТОВ «Глобал Інвест Груп» (постачальник) укладено договір постачання № СП-250715, відповідно до якого постачальник зобов`язується передати у власність покупця бензин-92 у кількості 16 990 л, а покупець зобов`язується прийняти і оплатити товар відповідно до умов договору. Сума договору - 288  150,40 грн. Відвантаження товару здійснюється на підставі заявки покупця в якій зазначається вид нафтопродукту, його кількість та умови відвантаження. Ціна товару визначається в накладних на товар залежно від умов поставки з урахуванням ПДВ. Товар за домовленістю сторін продається на умовах попередньої оплати або на умовах відстрочення платежу, умови та терміни оплати узгоджуються додатковою угодою до договору. 
Пунктом 198.3 статті 198 Податкового кодексу України визначено, що податковий кредит звітного періоду визначається виходячи з договірної (контрактної) вартості товарів/послуг (у разі здійснення контрольованих операцій - не вище рівня звичайних цін, визначених відповідно до статті 39 цього Кодексу) та складається з сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу, протягом такого звітного періоду у зв`язку з:
придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг; 
придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій у необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті. 
Нарахування податкового кредиту здійснюється незалежно від того, чи такі товари/послуги та основні фонди почали використовуватися в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку протягом звітного податкового періоду, а також від того, чи здійснював платник податку оподатковувані операції протягом такого звітного податкового періоду. 
Датою виникнення права платника податку на податковий кредит відповідно до пункту 198.2 статті 198 Податкового кодексу України вважається дата тієї події, що відбулася раніше:
- дата списання коштів з банківського рахунка платника податку на оплату товарів/послуг;
- дата отримання платником податку товарів/послуг, що підтверджено податковою накладною.
Суди попередніх інстанцій встановили, що на підтвердження транспортування придбаного товару до перевірки позивачем надано товарно-транспортну накладну на відпуск нафтопродуктів № СП-290715 від 29 липня 2015 року. Крім того, на підтвердження реальності господарської операції позивачем надано податкову та видаткову накладні, рахунок-фактуру. 
Оцінивши наявні в матеріалах справи копії первинних документів, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що зазначені документи не мають дефекту форми, змісту або походження, які в силу частини 2 статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», пункту 2.4 Положення про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року № 88, спричиняють втрату первинними документами юридичної сили і доказовості. 
В касаційній скарзі податковим органом не зазначено про будь які дефекти первинних документів, наданих позивачем. 
Доводи податкового органу зводяться до зауважень до контрагента позивача - ТОВ «Глобал Інвест Груп», який згідно податкової інформації не знаходиться за адресою підприємства, не має складських приміщень, та не купував у вказаний період нафтопродукти.
Суд погоджується з доводом судів попередніх інстанцій, що зазначені обставини не суперечать податковому законодавству, не виключає можливості провадження фактичної господарської діяльності за іншою адресою та не є ознакою безтоварності господарської операції. Відповідач, зробивши висновок в акті перевірки про нереальність господарських операцій, не міг керуватися лише доводами щодо їх сумнівного характеру та ознаки нереальності за ланцюгом постачання, оскільки, здійснюючи владні функції контролю, повинен довести належними доказами свою позицію.
Суди попередніх інстанцій встановили, а податковий орган не спростував, що реальність господарських операцій підтверджується видатковими накладними, податковими накладними, виписками по рахунку, товарно-транспортними накладними, актом прийому-передачі. Крім того придбаний товар використаний позивачем у власній господарській діяльності.
Враховуючи викладене, Суд погоджується з висновком судів першої та апеляційної інстанцій, що відповідачем не підтверджено правомірності прийнятого ним податкового повідомлення-рішення.
Доводи касаційної скарги податкового органу зводяться виключно до повторення доводів апеляційної скарги, яким надано оцінку судом апеляційної інстанції, при цьому порушень норм процесуального права, які б вплинули або змінили цю оцінку, відповідачем не зазначено. 
Відповідач касаційною скаргою просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій із контрагентом позивача, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.    
Згідно з ч. 1  ст. 350 КАС України  суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст. ст.  341,  345,  349,  350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Шевченківському районі м. Запоріжжя Головного управління ДФС у Запорізької області   залишити без задоволення.
2. Постанову Запорізького окружного адміністративного суду від 9 березня 2016 року та ухвалу  Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 21 червня 2016 року у справі № 808/304/16 залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду