ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 р.	Справа № 520/8083/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Зеленського В.В. ,  Чалого І.С. ,
за участю секретаря судового засідання Олійник А.А.

          розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків, повний текст складено 17.10.19 року по справі № 520/8083/19
          за позовом      Головного управління ДФС у Харківській області  
          до      Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1              
          про стягнення податкового боргу,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, Головне управління ДФС у Харківській області (далі - позивач, ГУ ДФС у Харківській області), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (далі - відповідач, ФОП ОСОБА_1 ), в якому просить суд стягнути до бюджету України з Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 , суму податкового боргу в загальному розмірі 87500 грн.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 адміністративний позов Головного управління ДФС у Харківській області -задоволено в повному обсязі. 
Стягнуто з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , податкова адреса: АДРЕСА_1 ) на користь Державного бюджету України суму податкового боргу в загальному розмірі 87500 грн.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, ФОП ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове - про відмову в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач зауважує, що вказаний податковий борг в загальному розмірі 87500 грн. складається з основного платежу в сумі 70 000 грн. та штрафних санкцій в сумі 17 500 грн. на підставі податкового повідомлення - рішення № 00005291306 від 08.04.2019 року за актом про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 14.03.2019 року № 782/20-40-13-06-08/1990407270.
В свою чергу, на підставі ст. 56 Податкового кодексу України, 29.11.2019 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення - рішення № 00005291306 від 08.04.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість, 14060100» на загальну суму 87 500 грн., у тому числі, основного платежу - в сумі 70 000 грн. та штрафних санкцій в сумі 17 500 грн.
Таким чином, нараховане позивачем грошове зобов`язання з ПДВ на загальну суму 87 500 грн. є неузгодженим, а тому податковий борг відсутній.
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України фіксування судового засідання, призначеного на 28.01.2020, за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено при розгляді апеляційної скарги, що ФОП ОСОБА_1 внесений до Державного реєстру фізичних осіб України за реєстраційним номером облікової картки 19904072703324415417 та зареєстрований як суб`єкт підприємницької діяльності в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань.
Відповідач, як платник податків, перебуває на обліку в Східному управлінні Головного управління ДФС у Харківській області та має податковий борг в сумі 87 500 грн., який складається з:
- основного платежу в сумі 70 000 грн. на підставі податкового повідомлення - рішення № 00005291306 від 08.04.2019 року за актом про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 14.03.2019 року № 782/20-40-13-06-08/1990407270;
- штрафних санкцій в сумі 17 500 грн. на підставі податкового повідомлення - рішення № 00005291306 від 08.04.2019 року за актом про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки від 14.03.2019 року № 782/20-40-13-06-08/1990407270.
На підставі зазначеного, позивач звернувся до суду з позовом про стягнення з ФОП ОСОБА_1 на користь бюджету суми несплаченого податкового боргу в розмірі 87500 грн.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день розгляду справи існуюча заборгованість відповідача добровільно не сплачена та доказів спростування вимоги позивача не надано.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, з огляду на таке.
Згідно з п.п. 16.1.4 п. 16.1 ст. 16 Податкового кодексу України платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та в розмірах, встановленим цим Кодексом та законами з питань митної справи, що повністю узгоджується з приписами ст. 19 Конституції України щодо обов`язку кожного сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до п.п 20.1.35-1 п. 20.1. ст. 20 Податкового кодексу України органи державної податкової служби мають право звертатися до суду щодо нарахування та сплати податкових зобов`язань, коригування від`ємного значення об`єкта оподаткування або інших показників податкової звітності у результаті застосування звичайних цін. 
Порядок подання річної декларації про майновий стан і доходи (податкової декларації) визначений статтею 179 Податкового кодексу України.
Платник податку зобов`язаний подавати річну декларацію про майновий стан і доходи (податкову декларацію) відповідно до цього Кодексу (п.п. 179.1 статті 179 ПК України). 
Податкова декларація заповнюється платником податку самостійно або іншою особою, нотаріально уповноваженою платником податку здійснювати таке заповнення, у порядку, передбаченому главою 2 розділу II цього Кодексу (п.п. 179.5 статті 179 ПК України). 
Фізична особа зобов`язана самостійно до 1 серпня року, що настає за звітним, сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену в поданій нею податковій декларації (п.п. 179.7 статті 179 ПК України).
Відповідно до п. 56.11 ст. 56 Податкового кодексу України грошове зобов`язання, самостійно визначене платником податків, не підлягає оскарженню.
Контроль за своєчасністю подання платниками податків передбаченої законом звітності (декларацій, розрахунків та інших документів, пов`язаних з обчисленням і сплатою податків, зборів, платежів), своєчасністю, достовірністю, повнотою нарахування та сплати податків, зборів, платежів покладено на органи державної фіскальної служби (п. п. 19-1.1.2 п. 19-1.1 ст. 19-1 ПК України).
Крім того, п. п. 19-1.1.34 п. 19-1 ст. 19-1 Податкового кодексу України на контролюючі органи покладено функцію застосування і своєчасного стягнення сум передбачених законом штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) за порушення податкового, валютного та іншого законодавства, контроль, за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Не сплачені платником податків, у встановлений ПК України строк, суми узгоджених грошових зобов`язань (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності) визнаються податковим боргом (п. п. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України).
Пунктом 53.3 ст. 53 ПК України встановлено, що згідно з податковим та іншим законодавством особою, відповідальною за нарахування сум податкових зобов`язань з окремого податку або збору, застосування штрафних (фінансових) санкцій та пені, у тому числі за порушення у сфері зовнішньоекономічної діяльності, є контролюючий орган.
Згідно з п. 59.1 ст. 59 ПК України, у разі коли платник податків не сплачує узгодженої суми грошового зобов`язання в установлені законодавством строки, орган державної податкової служби надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання вручення податкового повідомлення рішення.
На виконання зазначеної вище норми податкового кодексу, позивачем на адресу відповідача було надіслано податкову вимогу №1174-17 від 01.03.2017 року, яка вважається врученою. 
Відповідно до п.п. 137 п. 1 ст. 14 Податкового кодексу України орган стягнення - Державний орган, уповноважений здійснювати заходи щодо забезпечення погашення податкового боргу в межах повноважень, встановлених Податковим кодексом України та  законами України.  
Згідно з п. 1 ст. 95 Податкового кодексу України орган державної податкової служби здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. 
Відповідно до п. 1 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами самостійної сплати грошових зобов`язань або погашення податкового боргу платника податків є будь-які власні кошти, у тому числі ті, що отримані від продажу товарів (робіт, послуг), майна, випуску цінних паперів, зокрема корпоративних прав, отримані як позика (кредит), та з інших джерел з урахуванням особливостей, визначених цією статтею, а також суми надміру сплачених платежів до відповідних бюджетів.
Згідно з п. 2 ст. 87 Податкового кодексу України джерелами погашення податкового боргу платника податків є будь-яке майно такого платника податків з урахуванням обмежень, визначених цим Кодексом, а також іншими законодавчими актами. 
Відповідно до ст. 102.1. Податкового кодексу України контролюючий орган, крім випадків, визначених пунктом 102.2 цієї статті, має право самостійно визначити суму грошових зобов`язань платника податків у випадках, визначених цим Кодексом, не пізніше закінчення 1095 дня, що настає за останнім днем граничного строку подання податкової декларації та/або граничного строку сплати грошових зобов`язань, нарахованих контролюючим органом, а якщо така податкова декларація була надана пізніше, - за днем її фактичного подання. Якщо протягом зазначеного строку контролюючий орган не визначає суму грошових зобов`язань, платник податків вважається вільним від такого грошового зобов`язання, а спір стосовно такої декларації та/або податкового повідомлення не підлягає розгляду в адміністративному або судовому порядку. 
Відповідно до п. 176.1. ст. 176 Податкового кодексу України платники податку зобов`язані: 
е) своєчасно сплачувати узгоджену суму податкових зобов`язань, а також суму штрафних (фінансових) санкцій, нарахованих органом державної податкової служби, та пені, за винятком суми, що оскаржується в адміністративному або судовому порядку.
В ході розгляду справи встановлено, що станом на день її розгляду існуюча заборгованість відповідача добровільно не сплачена, та доказів спростування вимоги позивача не надано, а тому суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про задоволення позовних вимог.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на той факт, що ним у судовому порядку оскаржується податкове повідомлення - рішення, на підставі якого складається податковий борг в розмірі 87500 грн.
Так, відповідач зауважує, що 29.11.2019 ФОП ОСОБА_1 звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Харківській області про визнання протиправним та скасування вказаного податкового повідомлення - рішення № 00005291306 від 08.04.2019 року про збільшення суми грошового зобов`язання за платежем «Податок на додану вартість, 14060100» на загальну суму 87 500 грн., у тому числі, основного платежу - в сумі 70 000 грн. та штрафних санкцій в сумі 17 500 грн.
При цьому, відповідач надав копію відповідної позовної заяви.
Таким чином, на думку відповідача, нараховане позивачем грошове зобов`язання з ПДВ на загальну суму 87 500 грн. є неузгодженим, а тому податковий борг відсутній.
В свою чергу, колегія суддів зауважує, що копія позову не може свідчити про відповідне оскарження податкового повідомлення - рішення № 00005291306 від 08.04.2019 року, оскільки не доводить прийняття судом справи до розгляду.
При цьому, згідно з ч. ч. 1 та 4 ст. 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування, крім випадків, коли щодо таких обставин не виникає спору.
Приписами ст. 75 КАС України встановлено, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Частиною 3 статті 77 КАС України встановлено, що докази суду надають учасники справи. Суд може пропонувати сторонам надати докази та збирати докази з власної ініціативи, крім випадків, визначених цим Кодексом.
Суд не може витребовувати докази у позивача в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, окрім доказів на підтвердження обставин, за яких, на думку позивача, відбулося порушення його прав, свобод чи інтересів.
Якщо учасник справи без поважних причин не надасть докази на пропозицію суду для підтвердження обставин, на які він посилається, суд вирішує справу на підставі наявних доказів.
Так, ухвалою Другого апеляційного адміністративного суду від 27.12.2019 по цій справі зобов`язано відповідача надати ухвалу суду, прийняту за наслідками звернення з позовною заявою Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Харківській області про скасування податкового повідомлення-рішення № 00005291306 від 08.04.2019 року.
Однак, відповідачем, всупереч вимогам ст. 77 КАС України, не надано жодних доказів прийняття судом, за наслідками звернення з позовною заявою ФОП ОСОБА_1 , відповідної ухвали.
Отже, відсутні докази того, що нараховане позивачем грошове зобов`язання з ПДВ на загальну суму 87 500 грн. є неузгодженим.
Таким чином, розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню.
Відповідно до п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки ґрунтуються на невірному трактуванні фактичних обставин та норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції підтверджує, що рішення суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному розгляді всіх обставин справи, які мають значення для вирішення спору, відповідає нормам матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у зазначеному рішенні, у зв`язку з чим підстав для його скасування не вбачається. 
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на відсутність підстав для задоволення вимог апеляційної скарги, відсутні і підстави для стягнення за рахунок бюджетних асигнувань позивача на користь відповідача суми понесених судових витрат, відповідно до ст. 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року по справі № 520/8083/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова	
Судді	   	В.В. Зеленський    І.С. Чалий   	
Повний текст постанови складено  03.02.2020 року