КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                      
Справа № 402/784/19                                      Головуючий у 1 інстанції: Осаулов А.А.
Провадження № 22-ц/824/1926/2020                          Доповідач: Шебуєва В.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 лютого 2020 року                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:           
судді-доповідача                       Шебуєвої В.А., 
суддів                                Оніщука М.І., Крижанівської Г.В.,
секретар                                        Майданець К.В.,
 
розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року про забезпечення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Ульяновської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини,-
 
в с т а н о в и в:
 
В червні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Ульяновської районної державної адміністрації, про визначення місця проживання дитини. Просила визначити місце проживання малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з нею за адресою: АДРЕСА_1 .
В листопаді ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову.  Зазначила, що до ІНФОРМАЦІЯ_2 малолітня дитина проживала разом з нею за адресою: АДРЕСА_2 . 01 листопада 2019 року ОСОБА_2 приїхав за місцем проживання дитини та зі згоди матері забрав дитину на три дні до себе в АДРЕСА_3 . З 06 листопада 2019 року ОСОБА_2 не відповідає на телефонні дзвінки та не дає спілкуватись з дитиною. 10 листопада 2019 року вона приїхала до чоловіка із проханням побачитись з дитиною, але останній у грубій формі відмовив.  На теперішній час існує загроза, що ОСОБА_2 вивезе дитину до Криму, де у нього є родичі та нерухомість. Для гарантування виконання можливого рішення суду, виходячи з інтересів дитини,  просила відібрати у ОСОБА_2 малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та передати дитину їй; заборонити ОСОБА_2 вивозити малолітню дитину ОСОБА_3 за кордон до набрання рішенням суду законної сили.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення її позову.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати вказану ухвалу суду та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її заяву про забезпечення позову. Посилається на те, що ухвала суду першої інстанції була постановлена з порушенням норм процесуального права. Суд не надав належної оцінки її доводам та дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні її заяви про забезпечення позову. Зазначає, що ОСОБА_2 самовільно відібрав та перешкоджає їй у спілкуванні з дитиною. Вважає, що таким чином відповідач має на меті розірвати  її зв`язок з дитиною та налаштувати дитину проти неї. Вона не знає в яких умовах проживає дитина. Відповідач може самовільно змінити місце проживання дитини або вивезти її за кордон. 
В судовому засіданні представники ОСОБА_1 просять задовольнити апеляційну скаргу.
Представник ОСОБА_2 просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції  без змін.
 В судове засідання представник Служби у справах дітей Ульянвоської районної державної адміністрації  не з`явився, повідомлений про місце і час розгляду справи, а тому судова колегія дійшла висновку про можливість слухання справи у його  відсутність.
Вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість  ухвали суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом відібрання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у ОСОБА_2 та заборони  ОСОБА_2 вивозити  дитину за кордон до набрання рішенням суду законної сили, суд першої інстанції виходив з того, що такі заходи забезпечення позову не відповідають заявленим вимогам. 
 Колегія суддів не вбачає підстав для скасування вказаної ухвали суду.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.
Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Частиною 1 ст. 150 ЦПК України визначено, що позов забезпечується, зокрема: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 1-1) накладенням арешту на активи, які є предметом спору, чи інші активи відповідача, які відповідають їх вартості, у справах про визнання необґрунтованими активів та їх стягнення в дохід держави; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.
Відповідно до п.п. 4, 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Як вбачається з матеріалам справи, предметом спору за позовом  ОСОБА_1   до ОСОБА_2 є визначення місця проживання  малолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Результатом розгляду даної справи буде ухвалення судом рішення, яким вирішується спір між батьками дитини з ким із них має проживати дитина. 
Заходи забезпечення позову, які просила вжити ОСОБА_1 , а саме, відібрання дитини   у ОСОБА_2 та заборони  ОСОБА_2 вивозити  дитину за кордон, не відповідають заявленим вимогам. 
Враховуючи викладене, суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення заяви  ОСОБА_1 про забезпечення її позову у визначений нею спосіб.
Відібрання дитини відповідно до положень СК України можливе у виняткових випадках та вирішується в порядку позовного провадження. Порядок перетину дитиною кордону задля забезпечення інтересів його батьків визначений спеціальним законодавством України, а тому застосування заборони ОСОБА_2 вивозити дитину за кордон як забезпечення позову ОСОБА_1 є безпідставним.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.
При цьому, відібрання дитини у батьків або  одного із батьків є окремим предметом судового розгляду, ухвалення судом такого рішення можливе за результатом розгляду відповідних вимог. Можливість вивезення дитини за кордон  за наявності заперечення одного із батьків заборонено законом.
Враховуючи викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а ухвала Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року без змін.
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -
 
п о с т а н о в и в:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а ухвалу Шевченківського районного суду м. Києва від 20 листопада 2019 року без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.
 
Повне судове рішення складено 20  лютого 2020 року.  
 
Суддя-доповідач                                                        Шебуєва В.А.
 
         Судді                                                               Оніщук М.І.
 
                                                                                Крижанівська Г.В.