УХВАЛА        
 
05 лютого 2020року
м. Київ
 
справа № 415/5674/19
провадження № 61-2471ск20 
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду                      Жданової В. С. розглянув касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі -                  АТ КБ «ПриватБанк») до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
 
ВСТАНОВИВ :
 
У липні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з указаним позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути з останньої на свою користь кредитну заборгованість за договором № б/н від                         17 травня 2013 року в розмірі 122 121 грн 90 коп., яка складається                    з: 3 873 грн 93 коп. - заборгованості за кредитом, 118 247 грн 97 коп. - заборгованості по процентам за користування кредитом.
 
Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від                               12 вересня 2019 року позов АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 17 травня 2013 року станом на 31 травня 2019 року в розмірі 3 873 грн 93 коп.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
У задоволенні іншої частини позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
 
Постановою Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» залишено без задоволення.
Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від                               12 вересня 2019 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
 
Суди, відмовляючи в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення відсотків за користуванням кредитом, виходили з того, що позивач, обґрунтовуючи право вимоги в цій частині посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з Умов та правил надання банківських послуг у Приватбанку. Зазначеними документами визначаються: пільговий період користування коштами, процентна ставка; права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку; відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування тощо. Позивачем не доведено того, що надані Тарифи банку та Умови і правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного з ОСОБА_1 , оскільки не підтверджено, що остання ознайомлена з ними, підпис відповідача у вказаних документах відсутній.
 
У лютому 2020 року до суду касаційної інстанції надійшла касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року, в якій заявник просить скасувати оскаржуване судове рішення в частині відмови в задоволенні позову щодо стягнення заборгованості по процентам за користування кредитом та направити в цій частині справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, містяться у статті 129 Конституції України, відповідно до якої основними засадами судочинства є, зокрема, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України встановлено, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Пунктом першим частини шостої статті 19 ЦПК України передбачено, що для цілей цього Кодексу малозначними справами є, зокрема, справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 13 серпня 2019 року справа за позовом АТ КБ «ПриватБанк» до                                ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
 
Предметом позову АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 є стягнення заборгованості за кредитним договором, тобто ціна позову в загальному розмірі становить 122 121 грн 90 коп., яка станом на 01 січня                  2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102 грн ? 100 = 210 200 грн), а тому справа                           № 415/5674/19 є малозначною згідно з наведеними приписами                     ЦПК України.
 
Касаційний цивільний суд, перевіривши доводи касаційної скарги, вважає, що наведені заявником обставини, передбачені підпунктом                     2 пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав як для висновку про те, що справа становить виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, так і для висновку про те, що розгляд справи судом касаційної інстанції потрібен для формування єдиної судової практики правозастосування, у зв`язку з чим відсутні підстави для відкриття касаційного провадження.
 
Вказівка в резолютивній частині постанови Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року про можливість її оскарження до Верховного Суду не є підставою для відкриття касаційного провадження судом касаційної інстанції, оскільки оскаржуване судове рішенні ухвалене у малозначній справі.
 
Пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України встановлено, що                        суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services v. France» від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року).
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою АТ КБ «ПриватБанк» на постанову Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року слід відмовити з підстав, встановлених пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України.
 
Керуючись частиною шостою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ :
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на постанову Луганського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року в справі за позовом акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Суддя                                                                                                                    В. С. Жданова