ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/312/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №706/1061/19 Категорія: 304000000 	Орендарчук М. П. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Вініченко Б. Б. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       24 лютого 2020 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії:

суддів Вініченка Б.Б., Храпка В.Д., Новікова О.М.
за участю секретаря Матюхи В.І.        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргуОСОБА_1 на рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за угодою позики, -

в с т а н о в и в:

У липні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду із даним позовом.
В обґрунтування якого вказував, що 14 листопада 2016 року він позичив грошові кошти в сумі 4 000 дол. США своєму синові ОСОБА_3 на придбання будинку. На підтвердження цього 14.11.2016 року ОСОБА_3 написав розписку про отримання грошових коштів, в якій зобов`язався їх повернути до 14 травня 2018 року в присутності дружини ОСОБА_4 та двох свідків: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .
Взяті на себе зобов`язання за договором позики ОСОБА_3 не виконав. Кошти до цього часу не повернув, на його неодноразові звернення не реагує, а тому ОСОБА_2 просив суд стягнути на його користь із ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики в сумі 4000 дол. США, що в гривневому еквіваленті становить 102 800 грн.
Рішенням Христинівського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2019 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто на користь ОСОБА_2 із ОСОБА_3 грошові кошти за договором позики в сумі 4000 доларів США, що в перерахунку на гривневий еквівалент складає 102 800 грн. 
Стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 сплачений судовий збір в розмірі 1028 грн.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що на підставі дослідженої боргової розписки, яка підтверджує взяття у борг зазначених коштів, необхідно стягнути вказану суму з позичальника на користь позикодавця.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи рішення незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, просила його скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити повністю у задоволенні позову. 
Апеляційна скарга мотивована тим, що наразі в Христинівському районному суді Черкаської області перебуває справа про поділ майна подружжя між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , зокрема і житлового будинку по АДРЕСА_1 .
Вказує, що про існування спірної розписки вона дізналася 05 листопада 2019 року в підготовчому судовому засіданні у справі про поділ майна подружжя. Вказує, що при складанні цієї розписки вона присутня не була. Вважає, що вказана розписка є сфальсифікованою, підробленою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з метою отримання рішення суду про стягнення боргу за договором позики для приєднання цього рішення до матеріалів справи про розподіл майна подружжя для позбавлення її права на спірний житловий будинок, який був придбаний за спільні кошти подружжя та щоб вона на нього не претендувала.
Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Судова колегія, дослідивши наявні у справі докази, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного.
Згідно до вимог частин 1 та 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Оскаржуване судове рішення відповідає зазначеним вимогам закону.
У статті 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. 
Згідно статті 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. 
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.
Аналіз частини другої статті 1047 ЦК України дозволяє зробити висновок, що розписка не є формою договору, а може лише підтверджувати укладення договору позики. По своїй суті розписка позичальника є тільки замінником письмової форми договору позики, оскільки вона підписується тільки позичальником.
При цьому, наявність оригінала розписки у позивача (позикодавця) згідно з положеннями статті 545 ЦК України свідчить, що зобов`язання з повернення позики позичальником не виконано. 
Як вбачається із матеріалів справи, позивачем на підтвердження позовних вимог надано розписку від 14 листопада 2016 року, у відповідності до змісту якої ОСОБА_3 в присутності його дружини ОСОБА_4 та двох свідків, отримав від ОСОБА_2 у борг гроші в сумі 4000 дол. США для купівлі житлового будинку в с. Христинівка та зобов`язався їх повернути до 14 травня 2018 року. 
ОСОБА_3 позовні вимоги визнав, що підтверджується його заявою.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. 
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою ОСОБА_1 вказувала, що дана розписка є сфальсифікованою, підробленою ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з метою отримання рішення суду про стягнення боргу за договором позики для приєднання цього рішення до матеріалів справи про розподіл майна подружжя для позбавлення її права на спірний житловий будинок, який був придбаний за спільні кошти подружжя та щоб вона на нього не претендувала.
Установивши, що сторони уклали договори позики, що підтверджується розпискою, борг за якими позичальник відмовляється добровільно повертати, суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про задоволення позову.
Наявна в матеріалах справи розписка є підтвердженням факту і моменту передачі та отримання грошей ОСОБА_3 
ОСОБА_3 не спростував факту отримання коштів та укладення договору позики.
Колегія суддів бере до уваги те, що ОСОБА_1 не є стороною договору позики, в мотивувальній та резолютивній частинах рішення суду першої інстанції відсутні будь-які висновки про її права та/або обов`язки.
Зазначене повністю узгоджується із висновком викладеним у постанові Верховного суду від 23 січня 2019 року у справі №761/9106/16-ц. 
Доводи апелянта про те, що спірне рішення вплине на розділ майна подружжя є безпідставними, оскільки рішення суду не містить висновків про те, що отримані ОСОБА_3 в борг кошти були витрачені на придбання будинку по АДРЕСА_1 .
В судове засідання було надано для огляду оригінал розписки, який повністю відповідає наявній в матеріалах копії, а тому є належним підтвердженням укладення між сторонами договору позики.
Порушень норм процесуального права, що призвели до неправильного вирішення справи судом першої інстанції або які б давали підстави для обов`язкового скасування рішення суду та неправильного застосування норм матеріального права, колегія суддів не встановила.
Європейський суд з прав людини вказав, що пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не свідчать про наявність підстав для скасування чи зміни рішення суду, апеляційний суд у відповідності до вимог ст. 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд 

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Христинівського районного суду Черкаської області від 01 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст постанови складено 24 лютого 2020 року.

Судді:                                                                        Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков

В.Д. Храпко