Постанова                      
Іменем України
18 грудня 2019 року 
м. Київ
справа № 709/2546/15-ц 
провадження № 61-19584св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Ступак О. В.,
суддів: Олійник А. С. (суддя-доповідач), Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1  на рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року у складі колегії суддів: Міщенка С. В., Василенко Л. І., Сіренка Ю. В.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 34 139,27 дол. США.
Позов обгрунтований тим, що 27 вересня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та  ОСОБА_1  укладено кредитний договір № 895/06-034-725, відповідно до якого позичальнику видано кредит у розмірі 34 000,00 дол. США зі сплатою 13,00 % річних, зі строком дії договору до 20 вересня 2020 року.
27 вересня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого  ОСОБА_2  поручилася перед банком за виконання ОСОБА_1  зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення і сплати яких встановлюється кредитним договором і його додатками.
27 грудня 2010 року додатковою угодою № 2, укладеною між банком та    ОСОБА_1 , змінено відсоткову ставку за умовами договору з 13,00 % річних до 13,69 %, а термін погашення кредиту продовжено до 20 вересня 2025 року.
27 липня 2007 року між сторонами укладено ще один договір кредиту № 895/06-034-519, згідно з яким   ОСОБА_1 надано в кредит ще 6 000,00 дол. США під 13,5 %, з кінцевим поверненням кредитних коштів до 26 квітня 2022 року.
Додатковою угодою № 1 від 29 липня 2009 року до цього договору сторони збільшили розмір кредиту та встановили нову відсоткову ставку в розмірі 15,00% річних з кінцевим поверненням коштів до 26квітня 2027 року.
Додатковою угодою № 2 від 27 грудня 2010 року сторони встановили нову відсоткову   ставку за кредитнимдоговором на рівні 15,88 % річних.
Взяті на себе фінансові зобов`язання ОСОБА_1  належним чином не виконував, не здійснював погашення кредиту та допустив на час пред`явлення позову заборгованість у розмірі 34 139,27 дол. США.
Позивач просив суд стягнути солідарно із  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 895/06-034-725 в сумі 34 139,27 дол. США, що еквівалентно 742 790,78 грн, та заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2007 року № 895/06-034-519  в сумі 8 681,10 дол. США, що еквівалентно 188 880,49 грн, а всього 42 820,37 дол.США, що еквівалентно 931 671,27 грн; стягнути з ОСОБА_1  на користь ПАТ «Укрсоцбанк» витрати зі сплати судового збору в сумі 13 975,07 грн.
Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції 
Заочним рішенням Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року позов задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 895/06-034-725 у розмірі 34 139,27 дол. США та заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2007 року № 895/06-034-519 у розмірі 8 681,10 дол. США.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі належним чином не виконували взятих на себе зобов`язань, не здійснювали погашення кредиту та допустили на час пред`явлення позову заборгованість за кредитним договором. На неодноразові письмові звернення позивача з вимогою сплатити заборгованість за кредитними договорами відповідачі не реагували, з місця попереднього проживання вибули у невідомому напрямку, не попередивши кредитора, що і спонукало банк звернутись до суду з позовом.
Ухвалою Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 16 серпня 2016 року в скасуванні заочного рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року ОСОБА_1 відмовлено.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
Рішенням Апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 895/06-034-725 у розмірі 32 155,85 дол. США, що еквівалентно 699 636,14 грн, пеню за порушення умов цього кредитного договору - 43 154,14 грн, заборгованість за кредитним договором від 27 липня 2007 року № 895/06-034-519 - 7 939,14 дол. США, що еквівалентно 172 737,08 грн, пеню за порушення умов цього кредитного договору - 16 143,41 грн та витрати зі сплати судового збору в сумі 13 975,07 грн. У задоволенні вимог ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в солідарному порядку відмовлено.
Рішення мотивоване тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині вимог про стягнення на користь позивача пені за порушення умов кредитного договору  від 27 вересня 2005 року № 895/06-034-725 та кредитного договору від 27 липня 2007 року № 895/06-034-519, стягнув пеню в іноземній валюті, не врахувавши норми матеріального права, якими врегульовано порядок обчислення та стягнення пені за порушення умов договору.
Відмовляючи в позові в частині позовних вимог до  ОСОБА_2  у зв`язку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя, суд апеляційної інстанції мотивував рішення тим, що банк збільшив обсяг відповідальності без її згоди, не внісши відповідні зміни до договорів поруки, тому з 27 грудня 2010 року порука ОСОБА_2 є припиненою, що відповідає правовому висновку Верховного Суду України викладеному у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У січні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року, у якій просив скасувати зазначене судове рішення в частині стягнення заборгованості із ОСОБА_1 та ухвалити в цій частині нове рішення про відмову.
Рух справи у суді касаційної інстанції 
16 березня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження у вказаній справі та зупинено виконання рішення Апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року до закінчення касаційного провадження.
У квітні 2018 року справу разом із матеріалами касаційного провадження передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК Україниу редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 03 червня 2019 року № 465/0/226-19 «Про призначення повторного автоматизованого розподілу судової справи», пунктів 2.3.2, 2.3.4, 2.3.13, 2.3.49 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, зі змінами та доповненнями, постанови Пленуму Верховного Суду від 24 травня 2019 року № 8 «Здійснення правосуддя у Верховному Суді» та рішення зборів суддів Касаційного цивільного суду від 28 травня 2019 року № 7 «Про заходи, спрямовані на своєчасний розгляд справ і їх вирішення у розумні строки» доповідачем у справі відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено суддю Олійник А. С.
05 грудня 2019 року ухвалою Верховного Суду справу призначено до судового розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що оскаржуване судове рішення не є обґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.
Суд апеляційної інстанції не з`ясував період та дати виникнення заборгованості.
Апеляційний суд безпідставно не врахував, що банк змінив строк виконання зобов'язань, і не застосував позовну давність.
Пунктом 4.5 кредитного договору сторони встановили строк дії договору та підстави його припинення.
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
Заперечення  ПАТ «Укрсоцбанк» на касаційну скаргу мотивовані тим, що оскаржуване судове рішення є обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.
12 серпня 2015 року банк, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами своїх зобов`язань за кредитним договором, звертався до них з письмовими вимогами про погашення заборгованості, які залишені поза увагою.
Апеляційний суд правильно зазначив, що 27 жовтня 2010 року ОСОБА_1 , уклавши додаткові угоди до кредитних договорів, визнав розмір заборгованості, останній платіж здійснив за договорами у квітні 2015 року, тому банк звернувся до суду в жовтні 2015 року в межах позовної давності.
Крім того, протягом 2009 - 2015 років ОСОБА_1 періодично вносив грошові кошти на погашення заборгованості, що підтверджується довідками та розрахунками.
Відповідач не подав заяви про застосування позовної давності в суді першої інстанції, а подана така заява до апеляційного суду не може бути ним розглянута відповідно до статті 303 ЦПК України.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
З урахуванням доводів касаційної скарги Верховний Суд переглядає судові рішення лише в частині стягнення заборгованості з позичальника ОСОБА_1 .
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, заперечення на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про задоволення касаційної скарги частково з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами 
Суди встановили, що 27 вересня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк», та ОСОБА_1  укладено кредитний договір № 895/06-034-725, відповідно до якого позичальнику видано кредит в розмірі 34 000,00 дол. США зі сплатою 13,00 % річних, зі строком дії договору до 20 вересня 2020 року.
27 вересня 2005 року між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки, відповідно до умов якого  ОСОБА_2  поручилася перед банком за виконання ОСОБА_1  зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати процентів за користування кредитом, комісії, пені, штрафних санкцій та збитків, розмір, термін та умови повернення і сплати яких встановлюється кредитним договором та його додатками.
27 грудня 2010 року додатковою угодою № 2, укладеною між банком та    ОСОБА_1 , змінено відсоткову ставку за умовами договору з 13 % річних до13,69 %, а термін погашення кредиту продовжено до 20 вересня 2025 року.
27 липня 2007 року між сторонами укладено ще один договір кредиту № 895/06-034-519, згідно з яким  ОСОБА_1 надано в кредит ще 6 000,00 дол. США під 13,5 %, з кінцевим поверненням кредитних коштів до 26 квітня 2022 року.
Додатковою угодою № 1 від 29 липня 2009 року до цього договору сторони збільшили розмір кредиту та встановили нову відсоткову ставку в розмірі 15,00% річних з кінцевим поверненням коштів до 26квітня 2027 року.
Додатковою угодою № 2 від 27 грудня 2010 року, сторони встановили нову відсоткову   ставку за кредитнимдоговором на рівні 15,88 % річних.
Взяті на себе фінансові зобов`язання ОСОБА_1  належним чином не виконував, не здійснював погашення кредиту та допустив на час пред`явлення позову заборгованість в розмірі 34 139,27 дол. США.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із частиною першою статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 546, 553, 572 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, неустойкою, порукою, заставою.
Неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов`язання.
Відповідно до підпункту 2.4.1 кредитного договору  від 27 вересня 2005 року № 895/06-034-725 позичальник зобов`язаний щомісяця не пізніше 20 числа сплачувати кредитору грошові кошти за користування кредитними коштами, а банк має право вимагати негайного повернення кредиту і накладення штрафних санкцій та стягнення пені, в разі неналежного виконання позичальником умов кредитного договору.
Згідно з пунктами 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору від 27 вересня 2005 року № 895/06-034-725 позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредитними коштами; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 2.4, 2.5 цього договору; достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених пунктом 1.1 цього договору.
Відповідно до пункту 4.5 кредитного договору від 27 вересня 2005 року № 895/06-034-725 у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.9, 3.3.10 цього договору, протягом більше 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору  від 27 липня 2007 року № 895/06-034-519позичальник зобов`язаний щомісячно не пізніше 20 числа сплачувати кредитору грошові кошти за користування кредитними коштами, а банк має право вимагати негайного повернення кредиту і накладення штрафних санкцій та стягнення пені, в разі неналежного виконання позичальником умов кредитного договору.
Згідно з пунктами 3.3.7, 3.3.8, 3.3.9 кредитного договору від 27 липня 2007 року № 895/06-034-519 позичальник зобов'язаний сплачувати проценти за користування кредитними коштами; своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному пунктом 2.4, 2.5 цього договору; достроково повернути кредит, погасити нараховані проценти та сплатити можливі штрафні санкції у випадках, визначених пунктом 1.1 цього договору.
Відповідно до пункту 4.5 кредитного договору  від 27 липня 2007 року № 895/06-034-519 у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків, визначених пунктами 3.3.9, 3.3.10 цього договору, протягом більше 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, та, відповідно, позичальник зобов'язаний протягом одного робочого дня погасити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час користування кредитом та нараховані штрафні санкції (штраф, пеню).
Таким чином, сторони кредитних правовідносин врегулювали в договорах питання повернення грошових коштів та зміни строку виконання основного зобов`язання, і визначили умови такої зміни.
Апеляційний суд встановивши, що позичальник не виконав умов кредитних договорів від 27 вересня 2005 року № 895/06-034-725 та від 27 липня 2007 року № 895/06-034-519, порушивши узгоджені графіки платежів, вчасно та в передбаченому ними розмірі кошти на погашення кредитів не вносив, з квітня 2015 року перестав вносити кошти взагалі, дійшов помилкового висновку, оскільки детально не дослідив наданий банком розрахунок.
Верховний Суд бере до уваги доводи касаційної скарги, що суд апеляційної інстанції не з`ясував періоду, дати виникнення заборгованості, безпідставно не врахував, що банк змінив строк виконання зобов'язань, та не застосував позовну давність, оскільки пунктом 4.5 кредитних договорів сторони встановили строк дії договору та підстави його припинення.
Згідно з довідкою банку за кредитним договором від 27 вересня 2005 року № 895/06-034-725 останній платіж за цим договором ОСОБА_1 здійснив 24 листопада 2008 року (т. 2, а. с. 115). 
Згідно з умовами кредитного договору від 27 вересня 2005 року № 895/06-034-725  сплата чергового платежу здійснюється до 20 числа (включно) кожного місяця, тобто наступний платіж позивач повинен був здійснити 20 грудня 2008 року, який не було сплачено, тому з 21 грудня 2008 року розпочинається відраховування 60 днів, які передбачені пунктом 4.5 кредитного договору, та закінчується 21 лютого 2009 року. 
Відповідно до пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 60 днів, тобто з 22 лютого 2009 року. 
Згідно з довідкою банку за кредитним договором № 895/06-034-519 від 27 липня 2007 року останній платіж за цим договором ОСОБА_1 здійснив 21 жовтня 2008 року (т. 2, а. с. 120). 
Згідно з умовами кредитного договору № 895/06-034-519 від 27 липня 2007 року сплата чергового платежу здійснюється до 10 числа (включно) кожного місяця, тобто наступний платіж позивач повинен був здійснити 10 листопада 2008 року, який не було сплачено, тому з 11 листопада 2008 року розпочинається відраховування 90 днів, які передбачені пунктом 4.5 кредитного договору, та закінчується 11 лютого 2009 року. 
Відповідно до пункту 4.5 договору строк користування кредитом вважається таким, що сплив через 90 днів, тобто з 12 лютого 2009 року. 
З огляду на положення пункту 4.5 кредитного договору строк виконання основного зобов`язання було змінено, банк звернувся до суду 30 вересня 2015 року з пропуском позовної давності.
Вирішуючи спір, суди дійшли помилкового висновку щодо звернення банку до суду в межах позовної давності, оскільки права банку щодо повернення кредиту, відсотків за користування кредитом та штрафів були порушенні у лютому 2009 року. Отже, з лютого 2009 року банк мав можливість звернутися до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, проте звернувся до суду у жовтні 2015 року, тобто зі спливом позовної давності, про застосування якої заявив відповідач.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Згідно з частинами першою та третьою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Перевіривши в межах касаційної скарги правильність застосування судами норм матеріального і процесуального права, Верховний Суд вважає за необхідне касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржувані судові рішення в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_1 скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі  колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу  ОСОБА_1  задовольнити частково.
Заочне рішення Чорнобаївського районного суду Черкаської області від 18 лютого 2016 року і рішення Апеляційного суду Черкаської області від 21 грудня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У позові Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                   О. В. Ступак 
Судді:                                                                                                А. С. Олійник 
                                                                                                          С. О. Погрібний
                                                                                                          Г. І. Усик
                                                                                                          В. В. Яремко