ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116, (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" січня 2020 р.           Справа№ 911/1717/19
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Козир Т.П.
суддів:            Кравчука Г.А. 
          Агрикової  О.В. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження, без виклику учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"
на рішення Господарського суду Київської області від 30.09.2019  (повний текст складено 30.09.2019)
у справі №911/1717/19 (суддя Христенко О.О.)
за позовом     акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія  "Нафтогаз України" 
до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 85" 
про стягнення 13    942,06 грн.,

УСТАНОВИВ:
У липні 2019 року  Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі  - позивач) звернулось до Господарського суду  Київської області з позовом до Державного підприємства "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 85" (далі - відповідач) про стягнення 13 942,06 грн., у тому числі: 13 190,20 грн. пені та 751,86 грн. - 3 % річних.
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем умов договору купівлі-продажу природного газу №2412/15-БО-17 від 30.12.2014 в частині своєчасної оплати природного газу.
Рішенням Господарського суду Київської області від 30 вересня 2019 року у позові відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням суду, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія  "Нафтогаз України"  подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким задовольнити позов.
Апеляційна скарга мотивована тим, що судом було порушено норми матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, оскільки відповідач не включений до реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості, а тому положення ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії"  на відповідача не поширюються; матеріали справи не містять доказів того, що відповідач має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання для виробництва теплової енергії, а також відсутні ліцензії на право зайняття діяльності з виробництва теплової енергії, отже, позивачем правомірно нараховані пеня та 3% річних. Також судом не було правові позиції Вищого господарського суду України, викладені в постанові у справі №910/15010/16.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11 листопада 2019 року поновлено строк апеляційного оскарження, відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу - до 28 листопада 2019 року, сторонам роз`яснено, що апеляційна скарга буде розглянута  у письмовому провадженні, без виклику учасників справи.
Відповідач не скористався своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу, хоча був належним чином повідомлений про розгляд справи шляхом направлення ухвали суду на адресу державної реєстрації.
Частиною 2 ст. 270 ГПК України встановлено, що розгляд справ у суді апеляційної інстанції починається з відкриття першого судового засідання або через п`ятнадцять днів з дня відкриття апеляційного провадження, якщо справа розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 273 ГПК України апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції розглядається протягом шістдесяти днів з дня постановлення ухвали про відкриття апеляційного провадження у справі.
Враховуючи, що апеляційне провадження у даній справі було відкрито 11 листопада 2019 року апеляційна скарга має бути розглянута у  строк по 13 січня 2020 року (понеділок).
Дослідивши матеріали справи, розглянувши апеляційну скаргу, Північний апеляційний господарський суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи та  вірно встановлено судом першої інстанції, 30 грудня 2014 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", як продавцем,  та Державним підприємством "Підприємство Бучанської виправної колонії УДПтСУ в м.Києва та Київській області (№85)" (наразі - Державне підприємство "Підприємство державної кримінально-виконавчої служби України № 85"), як покупцем, було укладено Договір №2412/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу (далі - договір), відповідно до умов п. 1.1 якого продавець зобов`язується передати у власність покупцю у 2015 році природний газ, ввезений на митну територію України НАК "Нафтогаз України" за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, а покупець зобов`язується прийняти та оплатити цей природний газ на умовах цього договору.
Згідно з п. 1.2 договору газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.  
Пунктом 3.3 договору передбачено, що приймання-передача газу, переданого продавцем покупцеві у відповідному місяці продажу оформлюється актом приймання-передачі газу.
Відповідно до п. 3.4 договору (в редакції Додаткової угоди № 7 від 22.10.2015 до договору), не пізніше 5-го числа місяця, наступного за місяцем поставки газу, покупець зобов`язується надати продавцю підписані та скріплені печатками покупця та газорозподільного/газовидобувного/ газотранспортного підприємства три примірники акту приймання-передачі газу, в якому зазначаються фактичні обсяги використаного газу, його фактична ціна та вартість. Продавець не пізніше 8-го числа повертає покупцю та газорозподільному/газовидобувному/газотранспортному підприємству по одному примірнику оригіналу акту, підписаного уповноваженим представником та скріпленого печаткою, або надає в письмовій формі мотивовану відмову від підписання акта. Акти є підставою для остаточних розрахунків між сторонами.
Оплата за газ здійснюється покупцем виключно грошовими коштами шляхом 100% поточної оплати протягом місяця поставки газу. Остаточний розрахунок за фактично переданий газ здійснюється до 14-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 6.1 договору).
Строк у межах якого сторони можуть звернутись до суду з вимогою про захист своїх прав за цим договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, встановлюється тривалістю у 5 років (п. 9.3 договору).
Договір набуває чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх печатками і діє в частині реалізації газу до 31.12.2015, а в частині проведення розрахунків - до їх повного здійснення (п. 11 договору).
До Договору сторонами були укладено Додаткові угоди №№ 1 - 9, якими змінювались ціна газу, банківські реквізити сторін тощо.
На виконання умов договору  позивачем протягом січня-грудня 2015 року було поставлено відповідачу природний газ на загальну суму 334758,65грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу від 31.01.2015 на суму 59 546,27 грн., від 28.02.2015 на суму 52 244,22 грн., від 31.03.2015 на суму 63 695,05 грн., від 30.04.2015 на суму 17 424,43 грн., від 30.11.2015 на суму 67 963,18 грн., від 31.12.2015 на суму 73 885,50 грн., а покупцем прийнято вказаний природний газ.
Отриманий природний газ відповідач оплатив у повному обсязі, однак, з порушенням встановлених договором строків, здійснюючи платежі у період з 31.03.2015 по 04.03.2016, що підтверджується доданими до позовної заяви розрахунком заборгованості та довідкою по  операціях за період з 01.09.2015 по 31.12.2017.
У зв`язку із порушенням строків оплати позивач, відповідно до умов договору, здійснив нарахування пені у розмірі 13190,20 грн. та  трьох процентів річних у розмірі 751,86 грн. по кожному акту окремо, з врахуванням сплачених відповідачем сум, та звернувся до суду із даним позовом.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що на правовідносини сторін поширюється дія положень ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії", а тому пеня та 3% річних не підлягають нарахуванню і стягненню.
Північний апеляційний господарський суд погоджується із висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позову з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.  Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є  договори та інші правочини.
Права та обов`язки сторін у даній справі виникли на підставі Договору №2412/15-БО-17 купівлі-продажу природного газу, який за своєю правовою природою є договором поставки енергоносіїв приєднаними мережами.
Договір укладений належним чином, підписаний повноважними особами, у встановленому порядку не визнаний недійсним, отже, був чинним і обов`язковим для сторін.
Договір також відповідає вимогам статті 714 ЦК України, якою передбачено, що до договору поставки енергоносіїв приєднаними мережами застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом, або не випливає з характеру відносин сторін.
Згідно зі ст. 712 ЦК України за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.  До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
У відповідності до частин 1-3 ст. 692 ЦК України покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару.  Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. Договором купівлі-продажу може бути передбачено розстрочення платежу.  У разі прострочення оплати товару продавець має право вимагати оплати товару та сплати процентів за користування чужими грошовими коштами.
Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Предметом розгляду даної справи є матеріально-правова вимога про застосування наслідків прострочення виконання грошових зобов`язань за вказаним договором купівлі-продажу природного газу  та стягнення з боржника пені та  процентів річних.
З матеріалів справи, а саме: довідки "Операції по Підприємство ДКВС України №85 ДП" з 01.01.2015 по 31.12.2017  та Розрахунку штрафних санкцій та 3% річних за договором купівлі-продажу природного газу, вбачається, що відповідач за отриманий у січні-грудні 2015 року природний газ  розрахувався в повному обсязі 04.03.2016,  з порушенням строку оплати, встановленого п. 6.1 договору купівлі-продажу, по кожному з актів.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно зі ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Так, згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Крім цього, у сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України (далі - ГК України), застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Пунктом 7.2 договору передбачено, що у разі невиконання покупцем пункту 6.1 умов цього договору продавець має право не здійснювати поставку газу покупцю або обмежити поставку пропорційно до кількості несплачених обсягів з наступною поставкою цих обсягів при умові їх оплати та наявності технічної можливості. У разі невиконання покупцем пункту 6.1 цього договору він зобов`язується сплатити продавцю, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми простроченого платежу за кожен день прострочення платежу.
У зв`язку із порушенням строків оплати позивачем, на підставі наведених норм ЦК України, ГК України та умов договору купівлі-продажу, нараховані та заявлені до стягнення з відповідача пеня у розмірі 13190,20 грн. та три проценти річних у розмірі 751,86  грн. по кожному акту приймання-передачі  природного газу. 
Однак, 30 листопада 2016 року набув чинності Закон України "Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії" (далі - Закон), який визначає комплекс організаційних та економічних заходів, спрямованих на забезпечення сталого функціонування теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення.
Згідно норм ст. 1 Закону заборгованістю, що підлягає врегулюванню відповідно до цього Закону, зокрема, є кредиторська заборгованість перед постачальником природного газу теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води. Процедура врегулювання заборгованості - заходи, спрямовані на зменшення, списання та/або реструктуризацію заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій за спожитий природний газ, підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиту електричну енергію шляхом проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості.
Згідно зі ст. 2 Закону дія останнього поширюється на відносини із врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії.
Статтею 1 Закону України "Про теплопостачання"  визначено, що теплогенеруюча організація - суб`єкт господарської діяльності, який має у своїй власності або користуванні теплогенеруюче обладнання та виробляє теплову енергію.
З  матеріалів справи вбачається, що відповідно до умов пункту 1.2 Договору купівлі-продажу газ, що продається за цим договором, використовується покупцем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями.  
У актах приймання-передачі також вказано, що позивач передає, а відповідач приймає природний газ виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами та організаціями. 
Отже, за встановлених обставин відповідач є теплогенеруючою організацією, а придбаний газ використовувався виключно для виробництва теплової енергії, яка споживалась бюджетними установами та організаціями, що позивачем не спростовано.
Наявність чи відсутність відповідної ліцензії, у даному випадку, не випливає на статус відповідача, як теплогенеруючої організації, оскільки ліцензуванню, зокрема, не підлягає вироблення теплової енергії для власних цілей.
Частиною 1 ст. 3 Закону передбачено, що для участі у процедурі врегулювання заборгованості теплопостачальні та теплогенеруючі організації, підприємства централізованого водопостачання та водовідведення включаються до реєстру, який веде центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері житлово-комунального господарства.
З наведених норм вбачається, що для здійснення процедури врегулювання заборгованості (проведення взаєморозрахунків, реструктуризації та списання заборгованості) необхідною умовою є включення до реєстру обсягів заборгованості теплопостачального підприємства, з метою її врегулювання за домовленістю сторін шляхом вчинення відповідних правочинів.
Разом з тим, частиною 3 статті 7 Закону, яка окремо регулює списання неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість за енергоносії, централізоване водопостачання та водовідведення, передбачено, що на заборгованість за природний газ, використаний для виробництва теплової та електричної енергії, надання послуг з централізованого опалення та постачання гарячої води, погашену до набрання чинності цим Законом (тобто, до 30.11.2016), неустойка (штраф, пеня), інфляційні нарахування, проценти річних не нараховуються, а нараховані підлягають списанню з дня набрання чинності цим Законом.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що ч. 3 ст. 7 Закону є нормою прямої дії, при цьому застосування її приписів не ставиться в залежність від виконання будь-яких інших умов, окрім погашення боржником заборгованості за отриманий природний газ до набрання чинності Законом. Зокрема, застосування даної норми не потребує включення підприємства до Реєстру підприємств, що беруть участь у процедурі врегулювання заборгованості.
Враховуючи викладене та беручи до уваги встановлені обставини погашення заборгованості за договором купівлі-продажу до набрання чинності Законом (до 30.11.2016) та поширення на відповідача дії Закону, апеляційний господарський суд  погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що нараховані позивачем суми пені та 3% річних не підлягають стягненню з відповідача згідно з ч. 3 ст. 7 Закону, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Частиною 4 ст. 236 ГПК України встановлено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Апеляційним господарським судом, з огляду положення статті 236 ГПК України,  при розгляді даної справи враховані висновки Верховного Суду щодо застосування ч.3 ст. 7 Закону України "Про заходи спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних, теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення за спожиті енергоносії",  які викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 13.12.2018 у справі №925/105/18, від 18.12.2018 у справі №905/301/18, від 20.12.2018 у справі №904/1619/18, від 22.12.2018 у справі №904/2961/18, від 16.01.2019 у справі №905/299/18, від 05.08.2019 у справі №927/934/18 та інших.
Відповідно до ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Доводи апелянта по суті  його скарги в межах заявлених вимог свого підтвердження не знайшли, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставами  для скасування рішення господарського суду першої інстанції.
За таких обставин суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду першої інстанції про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами.
Суд першої інстанції повно встановив суттєві для справи обставини, дослідив та правильно оцінив надані сторонами докази, вірно кваліфікував спірні правовідносини та правильно застосував до них належні норми матеріального і процесуального права, а тому рішення Господарського суду  Київської області законне та обґрунтоване, отже, підстави для його скасування відсутні. 
Оскільки цією постановою суд апеляційної інстанції не змінює рішення та не ухвалює нового, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється.
Керуючись ст. ст. 267-285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України"  залишити без задоволення, а рішення Господарського суду Київської області від 30 вересня 2019 року - без змін.
2. Справу повернути до Господарського суду Київської області.
3. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.
          Повний текст постанови складено 09.01.2020.

Головуючий суддя                                                            Т.П. Козир 

Судді                                                                                Г.А. Кравчук

                                                                                О.В.  Агрикова