Постанова
Іменем України
 
27 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 542/920/17
провадження № 61-22275св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Яремка В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
третя особа - Новосанжарська державна нотаріальна контора,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: 
Прядкіної О. В., Карпушина Г. Л., Хіль Л. М., від 19 лютого 2018 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом, в обґрунтування якого зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина на земельну частку (пай) у розмірі 4,73 умовних кадастрових гектарах, яка перебувала у колективній власності КСП «Полузірське». Відповідачі, які також є дочками померлої ОСОБА_6 , 16 листопада 2011 року отримали свідоцтво про право на спадщину за законом по ј частині зазначеної земельної ділянки. Вказувала, що вона також прийняла спадщину після смерті матері, фактично вступивши в управління спадковим майном, однак не оформила свої спадкові права у передбаченому законом порядку. Посилаючись на вищевикладене, уточнивши позовні вимоги, позивач просила встановити факт прийняття спадщини після смерті матері та провести перерозподіл спадщини, шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Новосанжарського районного суду Полтавської області у складі судді Гавриленко Т. Г. від 21 грудня 2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт прийняття ОСОБА_1 спадщини за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері ОСОБА_6 , шляхом управління спадковим майном.
Проведено перерозподіл спадщини після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_6 , шляхом внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 листопада 2011 року, виданого державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори, а саме зобов`язано видати свідоцтва про право на спадщину за законом по 
1/5 частині ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 на земельну частку (пай), яка перебувала у колективній власності КСП «Полузірське», розміром 4,73 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), право на яку посвідчено сертифікатом на право на земельну частку (пай) серія ПЛ 0109940 від 27 грудня 1996 року.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при видачі свідоцтва про право на спадщину, нотаріусом не враховано факт прийняття спадщини 
ОСОБА_1 шляхом фактичного вступу в управління спадковим майном, що підтверджуються належними доказами, а тому наявні правові підставі для задоволення позову.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , 
ОСОБА_5 задоволено. Рішення Новосанжарського районного суду Полтавської області від 21 грудня 2017 року скасовано і ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що позивачем не надано належних та допустимих доказів фактичного вступу в управління спадковим майном після смерті матері, а тому відсутні правові підстави для задоволення позову.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що нею надані належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог, які суд апеляційної інстанції безпідставно не взяв до уваги.
 
Рух касаційної скарги в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 27 червня 2018 року відкрито касаційне провадження в указаній справі.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_6 , після смерті якої відкрилася спадщина на належну їй земельну частку (пай) у розмірі 
4,73 умовних кадастрових гектарів, яка перебувала у колективній власності 
КСП «Полузірське» Новосанжарського району Полтавської області.
 
Спадкоємцями першої черги після смерті ОСОБА_6 є її дочки - сторони у справі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 
 
16 листопада 2011 року державним нотаріусом Новосанжарської державної нотаріальної контори Полтавської області на ім`я ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 видано свідоцтво про право на спадщину за законом по ј частині зазначеної земельної частки (паю).
 
Із заявою про прийняття спадщини після померлої матері ОСОБА_1 не зверталася та на день відкриття спадщини її місце проживання було зареєстровано за іншою адресою, аніж спадкодавця (а. с. 6, 52).
 
Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_1 посилалася на те, що вона вступила у фактичне управління спадковим майном після смерті матері, однак у передбаченому законом порядку не оформила свої спадкові права. На підтвердження вступу в управління спадковим майном позивач надала довідку Полузірської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 23 жовтня 2017 року.
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Відповідно до пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 
2003 року правила Книги шостої ЦК України застосовуються до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.
 
Згідно з пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом.
 
Отже, спірні правовідносини регулюються нормами ЦК УРСР 
(в редакції 1963 року).
 
Відповідно до статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Згідно зі статтею 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця.
 
Згідно з частиною першою статті 529 ЦК УРСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.
 
Статтею 548 ЦК Української РСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій.
 
Аналіз змісту статей 548, 549 ЦК УРСР свідчить, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Діями спадкоємця, що свідчать про прийняття ним спадщини є: 1) фактичний вступ в управління або володіння спадковим майном; 2) подача державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяви про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
 
За змістом статті 549 ЦК Української РСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.
 
Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України 2004 року кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.
 
Подібні положення містять статті 12, 81 чинної редакції ЦПК України.
 
Установивши, що ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами, що вона вступила у фактичне управління або володіння спадковим майном після смерті своєї матері ОСОБА_6 , тобто вчинила дії, які могли б свідчити про прийняття спадщини, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
 
Під фактичним вступом у володіння спадковим майном розуміються будь-які дії спадкоємця з управління, розпорядження і використання майна, підтримання його в належному стані, сплати податків, страхових внесків, інших платежів, здійснення за рахунок спадкового майна витрат, погашення боргів спадкодавця тощо.
 
Суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що надана позивачем довідка Полузірської сільської ради Новосанжарського району Полтавської області від 23 жовтня 2017 року, яка видана майже 
через 17 років з дня смерті спадкодавця, про те, що ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті матері шляхом управління спадковим майном, не може бути достатнім доказом для встановлення вказаного юридичного факту, оскільки з цієї довідки не вбачається, яке саме майно перейшло в управління позивача, з якого часу та які саме дії спадкодавця про це свідчать. 
 
Інші доводи касаційної скарги висновків апеляційного суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а зводяться лише до переоцінки доказів і обставин, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, 
а постанову Апеляційного суду Полтавської області від 19 лютого 2018 року - без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                            О. В. Білоконь
                                                                                                        
    О. М. Осіян
 
                                                                                                        В. В. Яремко