ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

20 лютого 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/10456/19
Головуючий у першій інстанції – Логвіна Т. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/249/20

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді  Вінгаль В.М.,
суддів:  Висоцької Н.В., Кузюри Л.В.,

позивач: ОСОБА_1 , 
відповідач: ОСОБА_2 ,
особа, яка подала апеляційну скаргу: ОСОБА_2 ,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на період навчання,
       
прізвище судді: Логвіна Т.В.; місце ухвалення рішення: м. Чернігів,

                                           УСТАНОВИВ:

У вересні 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просила стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з його навчанням, починаючи з дня пред`явлення позову та до закінчення навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця, на період його навчання в Національному університеті Біоресурсів і Природокористування України до 30.06.2022 року, але не більше як до досягнення ним 23 років, починаючи з 12.09.2019 року. Стягнуто з ОСОБА_2 768 грн 40 коп. судового збору на користь держави.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення норм процесуального права.

За доводами апеляційної скарги, відповідач добровільно перераховував аліменти на користь сина ОСОБА_3 , при цьому ОСОБА_1 не має повноважень звертатися до суду з позовом про стягнення на її користь аліментів на навчання сина, так як син не проживає з позивачем.

У наданому відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2019 року залишити без змін. Вирішити питання про розподіл судових витрат та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 800,00 грн понесених витрат на правову допомогу.
Згідно ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши голову судового засідання, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції - зміні, зважаючи на таке.

У справі встановлено, що сторони є батьками повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який є студентом першого курсу факультету ветеринарної медицини Національного університету Біоресурсів і природокористування України денної форми навчання. Термін закінчення навчання – 30.06.2022 року.
Син знаходиться на утриманні у позивача. 
Згідно із довідкою №398/04-25 від 10.10.2019 року, ОСОБА_2 перебуває на обліку в Головному управлінні ПФУ в Чернігівській області.

За правилами ч.ч.1,2 ст.199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Ухвалюючи рішення про стягнення аліментів на період навчання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця, суд першої інстанції виходив з того, що  відповідач як батько зобов`язаний приймати участь у наданні матеріальної допомоги сину у зв`язку з навчанням, тягар його утримання не може бути покладений тільки на матір.

З висновком суду першої інстанції про необхідність стягнення з відповідача аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчатися, погоджується апеляційний суд.

Проте, апеляційний суд не може погодитися з визначеним судом першої інстанції розміром аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина, який навчається, визначаючи розмір аліментів, що підлягають стягненню.

Суд першої інстанції належним чином не врахував, що ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання за державним замовлення,  є повнолітнім, та обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на обох батьків.

Зважаючи на надані сторонами докази у їх сукупності, розмір аліментів належить зменшити з 1/4 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця на утримання повнолітнього сина.

Суд вважає, що такий розмір аліментів є об`єктивним, відповідає встановленим судом обставинам справи, наданим доказам та вимогам СК України.

За таких обставин апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2019 року – зміні, шляхом зменшення визначеного судом першої інстанції розміру аліментів, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , - з 1/4 до 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця. В іншій частині рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2019 року підлягає залишенню без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки в ухвалі судді Чернігівського апеляційного суду від 17 січня 2020 року було зупинено на час апеляційного провадження дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2019 року, то у зв`язку із зміною рішення в частині розміру стягнутих аліментів та залишення в іншій частині рішення суду без змін, дію рішення в незміненій частині необхідно поновити.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 не має повноважень звертатися до суду з позовом про стягнення на її користь аліментів на навчання сина, так як син не проживає з позивачем є безпідставним, оскільки проживання у м. Києві на час навчання носить тимчасовий характер.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач ОСОБА_1 звільнена від сплати судового збору, сплачений ОСОБА_2 при подачі апеляційної скарги судовий збір в сумі 1152,60 грн належить компенсувати останньому за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.

Вирішуючи заявлене у відзиві клопотання ОСОБА_1 про відшкодування витрат  на правову допомогу у сумі 800,00 грн, колегія суддів виходить з наступного.

До відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 додала на підтвердження понесених витрат квитанцію від 27.01.2020 року про прийняття адвокатом Кутуковим С.О. від ОСОБА_1 800,00 грн за усне замовлення на складання відзиву на апеляційну скаргу по аліментах (а.с.74).

У постанові Великої Палати ВС від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 визначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Виходячи з наведеного вище, апеляційний суд вважає, що у відшкодуванні витрат на правову допомогу ОСОБА_1 у суді апеляційної інстанції слід відмовити через відсутність у матеріалах апеляційного провадження договору про надання правової допомоги.                          
  
Керуючись ст.ст. 367, 374, 382, 383, 384, 389-391 ЦПК України,

                                         ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2019 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видів доходу (заробітку) щомісяця.
В іншій частині рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Поновити дію рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 12 листопада 2019 року.
Компенсувати ОСОБА_2 за рахунок держави в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, 1152 (одна тисяча сто п`ятдесят два) грн 60 коп. сплаченого ним при подачі апеляційної скарги судового збору.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Голова судового засідання    
                                            
      Судді