Ухвала
Іменем України
24 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 673/374/19
провадження № 51- 495 ск 20
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                     ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року,
встановив:
Ухвалою Верховного Суду колегії суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду від 31 січня 2020 року касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 залишено без руху із наданням строку для усунення недоліків п`ятнадцять днів із дня отримання копії ухвали.
У зазначений строк засуджений ОСОБА_4 звернувся до касаційного суду зі скаргою на виконання ухвали Верховного Суду від 31 січня 2020 року, в якій ним не зазначено належних обґрунтувань та вимог до суду касаційної інстанції в частині перегляду судових рішень в касаційному порядку.
Суд, перевіривши касаційну скаргу та надані скаржником матеріали, дійшов висновку про те, що скаргу засудженого ОСОБА_4 слід повернути з таких підстав.
Так, касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 було залишено без руху у зв`язку з невідповідністю скарги вимогам пунктів 4 і 5 ч.2 ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), якими передбачено, що  у касаційній скарзі повинно бути зазначено:
– обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із вказівкою на те, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення;
– вимоги особи, яка подає касаційну скаргу, до суду касаційної інстанції.
При цьому, в ухвалі від 31 січня 2020 року суд касаційної інстанції зазначив про те, що ОСОБА_4 не погодившись у скарзі із судовими рішеннями просив  дослідити і  визнати недопустимими докази на досудовому слідстві, скасувати судові рішення, ухвалити новий вирок і закрити кримінальне провадження у зв`язку із не встановленням достатніх доказів доведення його винуватості, за ст.162 Кримінального кодексу України (далі – КК) призначити йому покарання із врахуванням положень статей 66, 69, 75,84 КК. Однак, таку вимогу скаржника Суд визнав неконкретною та в частині ухвалення нового вироку, дослідження і визнання недопустимими доказів і призначення покарання за ст.162 КК – такою, що не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК. Суд касаційної інстанції зазначив, що засудженому необхідно уточнити свою вимогу в частині скасування оскаржуваних судових рішень.
При цьому, Суд вказав, що засуджений хоча й посилається на порушення положень статей 209, 211 КПК при складанні протоколів затримання особи та огляду місця події, однак не навів належних обґрунтувань на підтвердження того, в чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень з підстави істотного порушення вимог кримінального процесуального закону та яким чином порушення вказаних норм КПК, перешкодили чи могли перешкодити ухвалити судами обох інстанцій законні  та обґрунтовані судові рішення. 
Крім того, засуджений ОСОБА_4 у попередній скарзі зазначив про несправедливість розміру покарання, яке невідповідає ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та особі обвинуваченого, однак не навів жодних доводів, в чому саме полягає  незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень в частині призначеного покарання, зокрема в чому полягає явна несправедливість розміру призначеного покарання з огляду на його суворість.
Відповідно до ч. 1 ст.436 КПК суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 
- залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу  – без задоволення;
- скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
- скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
- змінити судове рішення.
На виконання вимог ухвали Верховного Суду від 31 січня 2020 року засуджений ОСОБА_4 не врахувавши положень КПК, подав скаргу, в якій посилається на те, що судами обох інстанцій не враховано допущені на досудовому слідстві порушення положень статей 209, 211, 237 КПК, на упередженість в розгляді справи, на відмову апеляційним судом викликати в судове засідання свідка, однак не вказує належних обґрунтувань, в чому полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень, з урахуванням положень ч.1 ст.412 КПК, та які норми КПК порушено судами при розгляді справи, враховуючи зазначені порушення.
У повторній скарзі засуджений ОСОБА_4 просить дослідити і визнати недопустимим доказом - протокол огляду місця події від 31 січня 2019 року, вирок суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду скасувати, ухвалити новий вирок, яким виправдати його на підставі п.3 ч.1 ст. 284 КПК, оскільки в провадженні не встановлені достатні докази доведення його вини. Однак, зазначена вимога до суду касаційної інстанції не є конкретною та не узгоджується з положеннями ст. 436 КПК.
Крім того, засуджений ОСОБА_4 зазначає, що при призначенні йому покарання як необхідного і достатнього для виправлення і попередження вчинення  нових злочинів, суди першої й апеляційної інстанцій критично оцінили його показання в частині недопустимих доказів, врахували невизнання ним вини, ступінь тяжкості вчиненого ним злочину, але при цьому засуджений не навів переконливих обґрунтувань про те, в чому саме полягає  незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних судових рішень в частині призначеного покарання, зокрема в чому полягає явна несправедливість розміру призначеного покарання з огляду на його суворість.
За таких обставин засуджений ОСОБА_4 не усунув в повному обсязі недоліки, зазначені у вищезазначеній ухвалі касаційного суду.
Наявність вказаних недоліків унеможливлює відкриття касаційного провадження за скаргою ОСОБА_4 .
На підставі п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК касаційна скарга повертається, якщо особа не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
З урахуванням наведеного, касаційна скарга подана без додержання вимог, передбачених ст. 427 КПК та підлягає поверненню.
При цьому, згідно з ч. 4 ст. 429 КПК повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Враховуючи положення ч.7 ст.115 КПК та керуючись ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Деражнянського районного суду Хмельницької області від 29 липня 2019 року та ухвалу Хмельницького апеляційного суду від 24 грудня 2019 року повернути.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_2                         ОСОБА_3