ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

23 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/722/19	
(суддя Максименко Л.Я., м. Запоріжжя)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
за участю секретаря судового засідання Чорнова Є.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні адміністративну справу за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №280/722/19 за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного Управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги,-

                                                        ВСТАНОВИВ: 

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 15 лютого 2019 року звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного Управління Державної фіскальної служби України в Запорізькій області в якому просить суд визнати протиправною та скасувати вимогу Головного управління ДФС у Запорізькій області від 16.11.2018 №Ф-1029-23/30 про сплату недоїмки, штрафних санкцій та пені у розмірі 20122,08 грн.
Позов обґрунтовано тим, що оскаржувана вимога є незаконною та підлягає скасуванню у зв`язку з чим позивач скористався своїм правом на її оскарження до вищестоящого органу, проте 04.02.2019 року отримав листа №368/6/99-99-11-05 від 04.01.2019 року про відмову у задоволенні скарги.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення суду мотивовано тим, що позивачем не сплачено суми єдиного внеску  за 2015 та 2016 роки у розмірі 4  302,54 грн., за 2017 рік у розмірі 8448,00 грн. та три квартали 2018 року  у розмірі 7371,54 грн. та не виконано свого обов`язку щодо визначення бази нарахування у зв`язку з чим відповідачем правомірно у вимозі про сплату боргу (недоїмки) нараховано мінімальний страховий внесок, що передбачено положеннями п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону № 2464-VI.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що судом першої інстанції неповно встановлено обставини справи, зокрема те, що відповідач не надав позивачу акт документальної перевірки; із змісту вимоги не зрозуміло як сформована сума недоїмки, за які звітні періоди та у якому розмірі встановлена недоїмка зі сплати єдиного внеску; відсутній розрахунок штрафу та пені.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача який підтримав доводи апеляційної скарги, пояснення представника відповідача який заперечував щодо її задоволення, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги та заперечень на неї, дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Частиною першою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) встановлено, що позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини 3 статті 122 КАС України для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За приписами ч. 4 ст. 122 КАС України якщо законом передбачена можливість досудового порядку вирішення спору і позивач скористався цим порядком, або законом визначена обов`язковість досудового порядку вирішення спору, то для звернення до адміністративного суду встановлюється тримісячний строк, який обчислюється з дня вручення позивачу рішення за результатами розгляду його скарги на рішення, дії або бездіяльність суб`єкта владних повноважень.
Правові та організаційні засади забезпечення збору та обліку єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, умови та порядок його нарахування і сплати та повноваження органу, що здійснює його збір та ведення обліку, визначає Закон України "Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування" (далі - Закон №2464-VI).
На підставі частини першої статті 2 Закону № 2464-VI його дія поширюється на відносини, що виникають під час провадження діяльності, пов`язаної із збором та веденням обліку єдиного внеску. Дія інших нормативно-правових актів може поширюватися на зазначені відносини лише у випадках, передбачених цим Законом, або в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з абзацами 4, 5, 6 частини четвертої статті 25 Закону №2464-VI платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею. 
У разі незгоди з розрахунком суми недоїмки платник єдиного внеску узгоджує її з органом доходів і зборів шляхом оскарження вимоги про сплату єдиного внеску в адміністративному або судовому порядку. 
Скарга на вимогу про сплату єдиного внеску подається до органу доходів і зборів вищого рівня у письмовій формі протягом десяти календарних днів, що настають за днем отримання платником єдиного внеску вимоги про сплату єдиного внеску, з повідомленням про це органу доходів і зборів, який прийняв вимогу про сплату єдиного внеску.
Абзацем 8 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI  визначено, що  порядок узгодження сум недоїмки з єдиного внеску встановлюється центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику.
Відповідно до абзацу 9 частини четвертої статті 25 Закону № 2464-VI у разі якщо згоди з органом доходів і зборів не досягнуто, платник єдиного внеску зобов`язаний сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею протягом десяти календарних днів з дня надходження рішення відповідного органу доходів і зборів або оскаржити вимогу до органу доходів і зборів вищого рівня чи в судовому порядку.
Таким чином, положення абзацу 5 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI передбачають наступні способи оскарження вимоги: адміністративний або судовий порядок. 
Втім, правове регулювання, наведене у абзаці 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI, свідчить, що навіть у випадку обрання адміністративного способу оскарження, за наслідками якого згоди з органом доходу і зборів не досягнуто (відмова у розгляді або у задоволенні скарги), у особи зберігається право оскаржити вимогу про сплату внеску ще і в суді. 
Таке право має бути реалізоване протягом 10 днів з дня надходження відповідного рішення органу ДФС України платнику ЄСВ, тобто з дотриманням строків, визначених абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 17.07.2019 року в справі №0740/1050/18, від 08.08.2019 року в справі №480/106/19.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідачем складено вимогу від 16.11.2018 №Ф-1029-23/30 про сплату недоїмки, штрафних санкцій та пені у розмірі 20122,08 грн.
Як зазначає позивач у позовній заяві вищезазначену вимогу ним було отримано 22.11.2018 року.
02.12.2018 року позивачем до Державної фіскальної служби України було подано скаргу на вимогу від 16.11.2018 №Ф-1029-23/30.
За результатами розгляду скарги, Державною фіскальною службою України прийнято рішення викладене у формі листа №368/6/99-99-11-05-02-75 від 04.01.2019 року про відмову у задоволенні скарги.
Вищезазначене рішення отримано позивачем 04 лютого 2019 року, про що ним зазначено у позовній заяві.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що позивач з позовом щодо оскарження вимоги від 16.11.2018 №Ф-1029-23/3 звернувся до суду 15 лютого 2019 року, що підтверджується відтиском штемпеля відділення поштового зв`язку (а.с.10; 11).
Враховуючи дату отримання позивачем рішення про відмову у задоволенні скарги - 04 лютого 2019 року та дату звернення до суду з цим позовом - 15 лютого 2019 року (п`ятниця), суд апеляційної інстанції зробив висновок щодо пропуску позивачем десятиденного строку встановленого абзацом 9 частини 4 статті 25 Закону №2464-VI для оскарження такої вимоги до суду.
За приписами пункту 5 частини 1 статті 171 КАС України суддя після одержання позовної заяви з`ясовує, чи позов подано у строк, установлений законом (якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними).
Відповідно до частини 3 статті 123 КАС України якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Частиною 4 статті 9 КАС України встановлено, що суд вживає визначені законом заходи, необхідні для з`ясування всіх обставин у справі, у тому числі щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Вищенаведені правові положення свідчать, що питання дотримання позивачем строку звернення з позовом з`ясовується судом на стадії відкриття провадження у справі, і якщо пропуск такого строку для суду є очевидним, такий позов підлягає залишенню без руху. Втім, законодавець допускає ймовірність виявлення судом факту недотримання строку звернення до суду і після відкриття провадження у справі, внаслідок чого позов може бути залишений без розгляду. При цьому приписи статті 123 КАС України передбачають право особи подати заяву про поновлення пропущеного строку звернення до суду з наведенням поважних причин такого пропуску.
На думку колегії суддів, таке право особи має бути реалізоване шляхом проведення судом судового засідання з метою з`ясування відповідної позиції позивача з приводу пропуску ним строку звернення до суду з наданням йому можливості навести поважні причини такого пропуску.
В судовому засіданні суду апеляційної інстанції, що відбулось 19.12.2019 року судом з`ясовувались обставини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом та у зв`язку з чим прийнято ухвалу якою запропоновано позивачу протягом десяти днів з моменту отримання її копії звернутися до суду апеляційної інстанції з заявою про поновлення строків звернення до суду з позовом, вказавши поважні підстави для поновлення строку звернення до суду з позовом щодо оскарження вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 №Ф-1029-23/30 та надати суду копію скарги ОСОБА_2 від 01.12.2018 року до ДФС України про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) від 16.11.2018 №Ф-1029-23/30 Головного управління ДФС у Запорізькій області.
Копію зазначеної ухвали спільно з повісткою про виклик позивач отримав 26.12.2019 року, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 100).
Проте, запропоновані судом дії позивач у визначений судовим рішенням строк не вчинив,   заяву про поновлення строків звернення до суду з позовом та копію скарги позивача від 26.12.2019 року до ДФС України про скасування вимоги про сплату боргу (недоїмки) суду не надав. 
Враховуючи зазначені обставини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, на які суд першої інстанції помилково не звернув уваги, ненадання позивачем заяви на поновлення цього строку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов залишити без розгляду.
Враховуючи зазначені обставини пропуску позивачем строку звернення до суду з позовом, на які суд першої інстанції помилково не звернув уваги, ненадання заяви позивачем на поновлення цього строку, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нову постанову, якою позов залишити без розгляду.
Керуючись: частиною 3 статті 315, статтями 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 18 червня 2019 року у справі №280/722/19 - скасувати та прийняти нову постанову, якою позов залишити без розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках передбачених пунктом  2 частини 5 статтею 328 КАС України до Верховного Суду  протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Вступну та резолютивну частини постанови проголошено 23 січня 2020 року.
                    Повне судове рішення складено 24 січня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко