ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

21 січня 2020 року                                                        
                                                                                               м.Суми
                                                               Справа №585/3441/19 
                                                               Номер провадження 22-ц/816/114/20

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого - Левченко Т. А. (суддя-доповідач),
суддів -          Собини О. І. ,  Орлова І. В. 
сторони: 
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у приміщенні Сумського апеляційного суду в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області  від 15 жовтня 2019 року, ухвалене у складі судді Євтюшенкової В.І., в приміщенні Роменського міськрайонного суду Сумської області,

В С Т А Н О В И В:
       У вересні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. 
Свої вимоги мотивує тим, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 08 лютого 2016 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 15 000 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві. 
Так як відповідач порушив взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, АТ КБ «ПриватБанк» просить стягнути з нього заборгованість, яка станом на 18 серпня 2019 року становить 60 984 грн 04 коп. та складається із: заборгованості за кредитом - 0 грн 00 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 13 654 грн 73 коп., заборгованості за нарахованими відсотками - 0 грн 00 коп., 41 949 грн 12 коп. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 2000 грн 00 коп. - нараховано пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. - штраф (фіксована частина), 2880 грн 19 коп. (процентна складова) та судові витрати.
Роменський  міськрайонний суд Сумської області заочним рішеннямвід 15 жовтня 2019 року в задоволенні позову АТ КБ «ПриватБанк» відмовив.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права, за невідповідності висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
       В доводах апеляційної скарги зазначає, що є безпідставним звільнення судовим рішенням боржника від сплати заборгованості з урахуванням того, що відповідачем заборгованість не оспорювалася та не заявлялися позовні вимоги про визнання вказаного кредитного договору недійсним або нікчемним. Відповідач відзив не надав та жодним чином не спростував доводи позивача.
               Вважає, що відсутність підпису боржника на відповідних тарифах, умовах та правилах не свідчить про не укладення договору, позаяк суть договору приєднання і полягає в тому, що його умови визначаються однією із сторін одноособово та викладаються у певних формулярах або інших стандартах, а інша сторона може лише приєднатися до таких умов, висловивши певним чином згоду з ними.
               В даному випадку відповідач підписуючи анкету-заяву від 08 лютого 2016 року, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду з формою договору та його умовами. Доказів, що відповідача було ознайомлено з іншими тарифами та/або умовами та правилами, ніж ті, що долучені до позовної заяви, відповідачем не надано, а тому у суду не було правових підстав не брати до уваги саме ті Тарифи, Умови та правила, що долучені банком до позовної заяви. Вважає, що рішення суду щодо не ознайомлення відповідача з Тарифами, Умовами та правилами ґрунтується на припущеннях.
               Вказує, що виписка по картковому рахунку та розрахунок заборгованості є належними та допустимими доказами. З виписки по рахунку вбачається, що відповідач знімав кредитні кошти та частково погашав заборгованість за договором.
               Суд першої інстанції помилково вважав про відсутність у позивача права на стягнення простроченого кредиту. Оскільки договір, що розглядається, є договором із щомісячною сплатою кредитного платежу і відповідач належним чином його не виконував, то закономірною є наявність заборгованості по простроченій сумі кредиту.
               Відзив на апеляційну скаргу не надходив.
               Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Суд першої інстанції встановив та з матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2016 року між Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, згідно якої останній отримав платіжну картку. Розмір процентної ставки за користування кредитними коштами дана заява не містить (а. с. 8).
До кредитного договору банк додав Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку. Ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг, розміщений на сайті https://privatbank.ua/terms/ (а. с. 9-24).
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість   ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 18 серпня 2019 року становить 60 984 грн 04 коп. та складається: із заборгованості за тілом кредиту - 0 грн 00 коп., заборгованості за простроченим тілом кредиту - 13 654 грн 73 коп., заборгованості за нарахованими відсотками - 0 грн 00 коп., пеня за прострочене зобов`язання - 41 949 грн 12 коп., пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн - 2000 грн 00 коп., а також штрафи відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн 00 коп. - (фіксована частина), 2880 грн 19 коп. (процентна складова) (а. с. 5-7).
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тому їх не можна вважати складовою частиною укладеного 08 лютого 2016 року між сторонами кредитного договору, а Анкета-заява, підписана відповідачем, не містить умов щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, при цьому тіло кредиту відповідачем сплачено повністю. У зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення позовних вимог. 
Проте повністю погодитися з такими висновками місцевого суду не можна, оскільки так як суд дійшов їх суд неповно з`ясувавши обставини, що мають значення для справи. 
Відповідно до частин 1 і 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Суд першої інстанції вірно встановив обставини того, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які містяться в матеріалах даної справи не містять підпису відповідача, дійшов правильного висновку, що їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 08 лютого 2016 року шляхом підписання анкети-заяви, у зв`язку з чим відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань. 
При виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд першої інстанції обґрунтовано врахував висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19).
Отже, висновки суду в частині відмови у задоволенні вимог про стягнення неустойки (пені, штрафів) є законними та обґрунтованими з наведених вище підстав.
Проте, місцевий суд дійшов помилкового висновку, що тіло кредиту відповідачем сплачено в повному обсязі.
З наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що витрати відповідачем кредитних коштів склали 18 664 грн 75 коп.(3-я колонка розрахунку), при цьому ОСОБА_1 на погашення заборгованості по кредиту було внесено кошти на загальну суму 10 483 грн 58 коп. (22-га колонка розрахунку), з яких банк на погашення заборгованості за тілом кредиту спрямував 8188 грн 59 коп., на погашення заборгованості за простроченим тілом кредиту - 1894 грн 99 коп., на погашення заборгованості по пені (штрафам), комісії - 400 грн.
Крім того, за рахунок тіла кредиту було погашено відсотків на загальну суму 5073 грн 56 коп. (4-а колонка розрахунку), які були банком включені до заборгованості за простроченим тілом кредиту.
Враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку повернуті не в повному обсязі, відтак права позивача підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на користь банку отриманих, але не повернутих кредитних коштів, в даному випадку заборгованості за простроченим тілом кредиту в сумі 8181 грн 17 коп. (18 664 грн 75 коп. - 10 483 грн 58 коп.), а не у розмірі 13 654 грн 73 коп., як просив банк, оскільки в дану суму позивач включив нараховані відсотки в сумі 5073 грн 56 коп. та 400 грн 00 коп., які відповідач сплатив в рахунок погашення заборгованості за кредитом, проте банк їх спрямовував на погашення неустойки.
Отже, виходячи з викладеного, рішення суду першої інстанції на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту з ухваленням в цій частині нового рішення про часткове задоволення позову АТ КБ «ПриватБанк» та з ОСОБА_1 8181 грн 17 коп. заборгованості за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2016 року.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволеної частини позовних вимог та апеляційної скарги з  ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати  по сплаті судового збору: в розмірі  257 грн 71 коп. за розгляд справи в суді першої інстанції та 386 грн 57 коп. за подання апеляційної скарги. 
Керуючись ст. ст. 367; 374 ч. 1 п. 2; 376 ч. 1 п. 1; 381-382 ЦПК України, суд - 

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.
Заочне рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області  від 15 жовтня 2019 року скасувати в частині відмови у стягненні заборгованості за простроченим тілом кредиту та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позову Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк».
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» 8181 гривню 17 копійок заборгованості за простроченим тілом кредиту за кредитним договором № б/н від 08 лютого 2016 року.
Заочне рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області  від 15 жовтня 2019 року в частині відмови у стягненні неустойки (пені, штрафів) залишити без змін.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства  комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати по сплаті судового збору в сумі 257 гривень 71 копійку за розгляд справи в суді першої інстанції та 386 гривень 57 копійок за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і відповідно до п. 1 ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                         Т.А. Левченко

Судді:                                                         О.І. Собина

                                                                І.В. Орлов