КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                           ___________________________________
Справа №753/17845/19
Апеляційне провадження
 № 22-ц/824/3514/2020                                                                                 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
10 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Київського апеляційного суду у складі:             
                                    судді-доповідача                Рейнарт І.М. 
                                    суддів                                  Кирилюк Г.М., Семенюк Т.А.
 
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року (суддя Лужецька О.Р.) у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, 
встановила:
 
у вересні 2019р. позивач звернулася до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів на повнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення ним 23 років.
Мотивуючи позовні вимоги, позивач зазначала, що з 21 жовтня 1999 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, мають повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який навчається на контрактній основі в Економічно-правовому коледжі Київського кооперативного інституту бізнесу та права на денній формі навчання, не працює та знаходиться на повному її матеріальному забезпеченні, а відповідач коштів на утримання сина не надає, хоча має таку можливість, оскільки працює головним державним ревізором-інспектором Державної фіскальної служби України.
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 13 грудня 2019 року позов задоволено, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 9 вересня 2019р. до закінчення ним навчання - 30 червня 2020р., але не більше, ніж до 23-х років, допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 768грн 40коп.  
У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду в частині стягнення з нього судових витрат скасувати.
Відповідач посилається на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права при стягненні з нього судового збору, так як він є особою з інвалідністю ІІ групи, перед розглядом справи по суті надав секретарю судового засідання пенсійне посвідчення, у якому зазначено про наявність у нього пільги по сплаті судового збору, проте, дана обставина не досліджувалася судом у судовому засіданні.
Відзив на апеляційну скаргу позивачем не подано.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України зазначена апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Рішення суду в частині задоволення позовних вимог не оскаржується, тому відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України не є предметом апеляційного перегляду.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд першої інстанції на підставі ст. 141 ЦПК України стягнув з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 768грн 40коп.
Проте, вказаний висновок суду першої інстанції не ґрунтується на нормах матеріального та процесуального права. 
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. (частина шоста цієї статті).
Згідно частини першої, другої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
Звертаючись до суду з даним позовом позивачем судовий збір не був сплачений на підставі вказаної норми.
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються особи з інвалідністю I та II груп.
Відповідачем суду надана копія довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією, серії АБ № 0439657, від 4 січня 2016р. та копія пенсійного посвідчення № НОМЕР_1 від 12 лютого 2016р., які підтверджують, що відповідач на час ухвалення судом рішення є особою з інвалідністю 2 групи.
У порушення вимог ст. 263 ЦПК України суд першої інстанції вказані обставини не з`ясував та помилково стягнув з відповідача судовий збір за подання позовної заяви.
            Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Частиною 2 статті 376 ЦПК України визначено, що порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Колегія суддів вважає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення про розподіл судових витрат були неповно з`ясовані обставини, що мають значення для вирішення даного питання, неправильно застосовані норми матеріального права, допущено порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, тому рішення суду в частині стягнення судових витрат підлягає скасуванню, з ухваленням нового судового рішення.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-383 ЦПК України, колегія суддів
 
постановила:
 
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
            Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 30 жовтня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь держави судового збору у розмірі 768грн 40коп. скасувати, ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким судові витрати у вигляді судового збору віднести за рахунок держави.
Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                  І.М. Рейнарт

Судді                                                                                     Г.М. Кирилюк

Т.А. Семенюк