Номер провадження: 22-ц/813/4426/20 
Номер справи місцевого суду: 491/628/14-ц
Головуючий у першій інстанції Дорош В.В.
Доповідач Черевко П. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.02.2020 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Черевка П.М.,
суддів – Дрішлюка А.І., Драгомерецького М.М.,
за участю секретаря - Фабіжевської Т.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Одесі справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» на рішення Ананьївського районного суду Одеської області від 21 серпня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

встановив:
30.05.2014 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 08.02.2008 року уклали кредитно-заставний договір № ODY00AN12159982, згідно з яким ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 53902,04 грн. на термін до 06.02.2015 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
В порушення умов кредитного договору відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 06.05.2014 року мав заборгованість в розмірі 227501,48 гривень, яка складається 37093,96 гривень - заборгованість за кредитом; 48465,29 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3408,07 гривень - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 127462,66 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 гривень - штраф (фіксована частина); 10821,50 гривень - штраф (процентна складова).
На підставі наведеного, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № ODY00AN12159982 від 08.02.2008 року в розмірі 227501,48 гривень та судові витрати.
Рішенням Ананьївського районного суду Одеської області від 21.08.2014 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено в зв`язку з пропуском позивачем строку позовної давності.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з апеляційною скаргою та, посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції від 21.08.2014 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «Приватбанк» у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована тим, що в порушення умов кредитного договору відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідно до розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 227501,48 гривень, яка складається: 37093,96 гривень - заборгованість за кредитом; 48465,29 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3408,07 гривень - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 127462,66 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 гривень - штраф (фіксована частина); 10821,50 гривень - штраф (процентна складова).
В судове засідання, призначене на 22 січня 2020 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.
У відповідності до ч.5 ст.268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).         
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
У відповідності до ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Статтею 81 ЦПК України, передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом першої інстанції встановлено, що 08.02.2008 року ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 уклали кредитно-заставний договір № ODY00AN12159982, згідно з яким ПАТ КБ «Приватбанк» надав відповідачу кредит у розмірі 53902,04 гривень на термін до 06.02.2015 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором.
В забезпечення виконання договору відповідачем передано в заставу ПАТ КБ «Приватбанк» належний йому на праві власності легковий автомобіль марки DAEWOO Nexia, 2007 року випуску, державний номер НОМЕР_1 .
Згідно з умовами кредитного договору погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати відповідач повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, за відсотками, комісією, а також інші витрати згідно кредитного договору.
У випадку порушення зобов`язань за кредитним договором відповідач сплачує банку відсотки за користування кредитом у подвійному розмірі на місяць, нараховані від суми непогашеної в строк заборгованості за кредитом.
Відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк відповідно до умов договору.
В порушення умов кредитного договору відповідач не надавав своєчасно банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору.
Згідно із ч.2 ст.1050 ЦК України наслідками порушення відповідачем зобов`язань щодо повернення чергової суми кредиту є право позивача достроково вимагати повернення всієї суми кредиту.
У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором, відповідно до розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 станом на 06.05.2014 року, має заборгованість в розмірі 227501,48 гривень, яка складається: 37093,96 гривень - заборгованість за кредитом; 48465,29 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3408,07 гривень - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 127462,66 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 гривень - штраф (фіксована частина); 10821,50 гривень - штраф (процентна складова). 
Як вбачається з матеріалів справи, укладення між сторонами по справі кредитного договору №5821847 від 02.11.2007 року з обумовленими позиціями по предмету договору; умов та порядку надання кредиту; порядку розрахунку і сплати процентів та повернення кредиту; прав та обов`язків сторін; відповідальності за порушення зобов`язань; заключних положень та реквізитів сторін. Знайшло своє підтвердження отримання кредитних коштів відповідачем від позивача і використання їх за умовами договору та часткове їх погашення.
Судом першої інстанції обґрунтовано зазначено, що при таких встановлених фактах та з урахуванням встановлених правовідносин між сторонами, які підтверджують порушення прав відповідача щодо необґрунтованості визначення сум та розміру кредитної заборгованості, без урахування положень діючого законодавства, без урахування переданого заставного майна та щодо строків звернення із відповідними вимогами та неврахування позивачем при розрахунках заборгованості певних сум використаних відповідачем для погашення кредитної заборгованості, а також невизначеність позиції позивача щодо заставного об`єкта - автомобіля в якості забезпечення виконання зобов`язань сторонами при укладені кредитного договору і посилання в судових засіданнях відповідача на домовленість закриття заборгованості по кредиту внаслідок реалізації даного майна, то є всі підстави для незадоволення позову з урахуванням наданих позивачем розрахунків та досліджених доказів. 
Будь-яких доводів, доказів чи документів щодо усунення виниклих протиріч при розгляді даної справи між позицією позивача та запереченнями відповідача, які підтверджені кредитно-заставним договором суду представником позивача не надано, а тому наданий розрахунок заборгованості безпідставний та визнається судом як такий, що не підтверджений будь-якими достовірними та безспірними доказами, а тому не був прийнятий до уваги.
Згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства у встановлений строк відповідно до умов договору. 
Згідно зі ст.ст.257, 259, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається в письмовій формі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмові в задоволені позову. 
Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до ст.252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, подію, яка має неминуче настати.
Відповідно до п.30 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду від 30.03.2012 N 5 Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин враховуючи положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів, суди мають виходити з того, що у спорах щодо споживчого кредитування кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув. У зв`язку із цим позовна давність за позовом про повернення споживчого кредиту застосовується незалежно від наявності заяви сторони у спорі. Оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини тринадцятої статті 11 Закону України Про захист прав споживачів застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).
З вказаними висновками суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційної інстанції.
Доводи апеляційної скарги стосовно того, що в порушення умов кредитного договору відповідач не надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами, відповідно до умов договору, у зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором, відповідно до розрахунку ПАТ КБ «Приватбанк», ОСОБА_1 має заборгованість в розмірі 227501,48 гривень, яка складається: 37093,96 гривень - заборгованість за кредитом; 48465,29 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 3408,07 гривень - заборгованість по комісії за користуванням кредитом; 127462,66 гривень - пеня за несвоєчасність виконання зобов`язань за договором; а також штрафи відповідно до договору: 250,00 гривень - штраф (фіксована частина); 10821,50 гривень - штраф (процентна складова), колегія суддів вважає безпідставними, оскільки 01 серпня 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду першої інстанції із заявою про застосування позовної давності. Поняття «строк виконання зобов`язання» і «термін виконання зобов`язання» визначені у статті 530 ЦК України. Згідно з приписами її частини першої якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).У випадку спливу позовної давності заява про захист цивільного права або інтересу приймається судом до розгляду, проте сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини друга та четверта статті 267 ЦК України).
Стосовно доводів апеляційної скарги щодо порушення судом норм матеріального та процесуального права зводяться до незгоди з висновками суду, особистого тлумачення норм матеріального і процесуального права та не впливають на фактичні обставини справи, які встановлені судом відповідно до законодавства, та на законність судового рішення.
Також апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції у рішенні суду повно відобразив обставини, які мають значення для справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судових засіданнях першої та апеляційної інстанцій.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржене рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права .
Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів, розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги на момент винесення рішення суду, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення немає.
Судова колегія, розглянувши справу, прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст.374, ст.ст.375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргуПублічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приватбанк» – залишити без задоволення.
РішенняАнаньївського районного суду Одеської області від 21 серпня 2014 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 10.02.2020 року. 
                                       
Судді Одеського апеляційного суду                                        П.М. Черевко

А.І. Дрішлюк

                                                                               М.М. Драгомерецький