ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2020 р.	Справа № 520/7188/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Русанової В.Б.,
Суддів: Перцової Т.С. ,  Жигилія С.П. ,
за участю секретаря судового засідання Ващук Ю.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління ДФС у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року (головуючий суддя І інстанції: Панченко О.В., повний текст складено 15.10.19 року) по справі № 520/7188/19
за позовом       ОСОБА_1  
до      Головного управління ДФС у Харківській області              
про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі –  позивач) звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення ГУ ДФС у Харківській області №0000828-5806-2036 від 28.12.2018 року
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року позов задоволено.
Головне управління ДФС у Харківській області (далі – відповідач ), не погодившись із рішенням суду, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невірне застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, неповне  з`ясування судом обставин справи просило  скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування вимог зазначило, що суд першої інстанції не звернув уваги, що згідно за даними офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком на 2018 рік вбачається, що автомобіль позивача – є об`єктом оподаткування у 2018 році. Тому, оскільки, транспортний засіб перебуває у власності позивача з 13.09.2018 року, то відповідачем правомірно нараховано податок пропорційно кількості місяців, які залишилися до кінця року, починаючи з місяця, в якому проведено реєстрацію транспортного засобу. Крім того, вважає, що суд першої інстанції взяв до уваги висновок експерта який не є належним доказом вартості придбаного автомобіля. Зазначає, що належним доказом, що підтверджує фактичну вартість автомобіля є договір купівлі-продажу, чого позивачем надано не було. 
Позивач не надав відзив на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 4 ст.  229 КАС України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши докази по справі, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено судом апеляційної інстанції, що ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки Volvo, моделі "XC90", об`єм двигуна - 1969 куб. см, тип пального - В, 2017 рік випуску, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с. 14).
Головним управлінням ДФС у Харківській області винесено податкове повідомлення - рішення від 28.12.2018 року № 0000828-5806-2036, яким ОСОБА_1 нараховано грошове зобов`язання щодо сплати транспортного податку з фізичних осіб за 2018 рік у сумі 8333,33 грн.
Не погодившись із податковим повідомленням-рішенням, позивач звернулась з цим позовом до суду.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що фактична вартість автомобіля позивача не перевищує 375 розмірів мінімальної заробітної плати, рік його випуску – 2017, з якого минуло не більше п`яти років (включно) та вказаний автомобіль не зазначено у переліку автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2018 року, тому зазначений транспортний засіб не є об`єктом оподаткування. Враховуючи викладене, податкове повідомлення рішення є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює Податковий кодекс України (далі – ПК України).
Відповідно до пункту 10.2 статті 10 (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) ПК України місцеві ради обов`язково установлюють єдиний податок та податок на майно (в частині транспортного податку та плати за землю).
Повноваження міських рад щодо податків та зборів визначені статтею 12 ПК України.
Відповідно до пп. 12.3.4 п. 12.3 ст. 12 ПК України рішення про встановлення місцевих податків та зборів офіційно оприлюднюється відповідним органом місцевого самоврядування до 15 липня року, що передує бюджетному періоду, в якому планується застосовування встановлюваних місцевих податків та зборів або змін (плановий період). В іншому разі норми відповідних рішень застосовуються не раніше початку бюджетного періоду, що настає за плановим періодом.
Отже, безпосереднє встановлення місцевих податків та, відповідно, транспортного податку, віднесено Податковим кодексом до компетенції відповідних сільських, селищних, міських рад у межах їх повноважень.
Відповідно до пп. 267.1.1 п. 267.1 ст. 267 ПК України платниками транспортного податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які мають зареєстровані в Україні згідно з чинним законодавством власні легкові автомобілі, що відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті є об`єктами оподаткування.
Згідно з пп. 267.2.1 п. 267.2 статті 267 ПК України об`єктом оподаткування є легкові автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Така вартість визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, за методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, станом на 1 січня податкового (звітного) року виходячи з марки, моделі, року випуску, об`єму циліндрів двигуна, типу пального.
Пункт 267.4 ст. 267 ПК України встановлює, що ставка податку встановлюється з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль, що є об`єктом оподаткування відповідно до підпункту 267.2.1 пункту 267.2 цієї статті.
Відповідно до підпункту 267.5.1 пункту 267.5 статті 267 ПК України базовий податковий (звітний) період дорівнює календарному року.
Наведені правові норми вказують, що фізичні та юридичні особи - власники легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, у 2018 році - повинні сплатити транспортний податок з розрахунку на календарний рік у розмірі 25 000 гривень за кожен легковий автомобіль.
Разом з цим, контролюючий орган має право обчислювати суму транспортного податку за 2018 рік з об`єкта/об`єктів оподаткування фізичних осіб, однак, за умови їх відповідності вимогам, встановленим підпунктом 267.2.1 пункту 267.2 статті 267 ПК України, а саме критеріям щодо терміну випуску та середньоринкової вартості легкового автомобіля.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 13.09.2018 року є власником автомобіля марки Volvo, моделі "XC90" 2017 року випуску  з об`ємом двигуна - 1969 куб. см, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу.
Вирішуючи відповідність належного позивачу автомобіля критерію середньоринкової вартості, необхідного для визначення суми грошового зобов`язання у 2018  році, колегія суддів виходить з наступного.
Відповідно до статті 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня на рівні   3723 грн.
Отже, легковий автомобіль, з року випуску якого минуло не більше п`яти років, може бути об`єктом оподаткування транспортним податком у 2018 році за умови якщо його середньоринкова вартість складатиме понад 1396125,00 грн.
Механізм визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів для цілей віднесення таких автомобілів до об`єктів оподаткування транспортним податком визначено Методикою визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 18 лютого 2016 року №66 (далі - Методика).
Згідно пункту 13 Методики Мінекономрозвитку відповідно до цієї Методики розраховує середньоринкову вартість автомобіля та щороку до 1 лютого податкового (звітного) року розміщує на своєму офіційному веб-сайті перелік легкових автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який повинен містити такі дані щодо зазначених автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.
На підставі аналізу інформації, розміщеної на веб-сайті Мінекономрозвитку щодо розрахунку середньоринкової вартості транспортних засобів (легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів) для цілей оподаткування колегія суддів встановила, що середньоринкова вартість легкового автомобіля визначається виходячи з типу, марки, моделі, року випуску та пробігу автомобіля.
Зазначені критерії для визначення середньоринкової вартості є обов`язковими, відсутність будь-якої інформації по вказаним критеріям унеможливлює визначення середньоринкової вартості автомобіля.
Відповідно до п. 2 Методики Середньоринкова вартість автомобіля розраховується за методом аналогії цін ідентичних автомобілів за такою формулою: Сср = Цн х (Г / 100),
де Цн - ціна нового транспортного засобу в Україні з урахуванням марки, моделі, об`єму циліндрів двигуна, типу пального;
Г - коефіцієнт коригування ринкової ціни транспортних засобів з урахуванням строку експлуатації транспортних засобів у роках згідно з додатком 1 до Порядку визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, мотоциклів, мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 10 квітня 2013 р. № 403
Згідно з п. 5 Методики ідентичними є автомобілі, в яких збігаються такі ознаки і параметри: марка; країна-виробник; тип кузова (седан, універсал тощо); модель; конструкція привода тягових коліс; тип та робочий об`єм двигуна; тип коробки переключення передач та інших складників силової передачі; габаритні розміри; рік випуску; комплектація.
Розбіжності можуть стосуватися комплектації, пробігу та технічного стану.
Відповідно до п. 13 Методики у разі відсутності на офіційному веб-сайті Мінекономрозвитку інформації про марку, модель легкового автомобіля, що має ознаки об`єкта оподаткування транспортним податком, Мінекономрозвитку за зверненням ДФС та/або власника зазначеного легкового автомобіля визначає його середньоринкову вартість, доповнює перелік, зазначений в абзаці першому цього пункту, такою інформацією та розміщує її на своєму офіційному веб-сайті..
Пунктом 14 Методики визначено, що Мінекономрозвитку забезпечує роботу офіційного веб-сайту в режимі, який дає змогу отримати інформацію про середньоринкову вартість автомобіля шляхом введення даних про їх марку, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна та тип пального.
Аналіз наведених положень Методики та Порядку свідчить про врахування при розрахунку середньоринкової вартості транспортних засобів певних ознак, параметрів і характеристик транспортного засобу.
Обов`язок щодо визначення середньоринкової вартості транспортного засобу законодавець покладає на центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику економічного розвитку. Межі повноважень податкового органу полягають виключно у прийнятті податкового повідомлення-рішення на підставі отриманої від Мінекономрозвитку інформації про автомобілі, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньо ринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року.
Відтак, підставою для прийняття відповідачем податкового повідомлення-рішення є отримана від Мінекономрозвитку інформація про автомобіль позивача.
Аналогічна правова позиція викладена у рішенні Верховного Суду у справі № 810/2454/16 від 13.06.2018.
На підтвердження середньоринкової вартості автомобіля позивача, відповідач надав роздруківку з офіційного сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України http://www.me.gov.ua, за якою згідно з Методикою середньоринкова вартість автомобіля марки VOLVO модель XC90, 2.0, внутрішнє згорання, тип пального - бензин, рік випуску до 2 років, становить більше 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої станом на 01.01.2018 року (а.с. 61-62).
Разом з тим, належних доказів, які б свідчили про обґрунтованість визначення середньоринкової вартості спірного легкового автомобіля відповідачем ні до суду першої ні апеляційної інстанції відповідач не надав, зокрема не надав підтвердження щодо фактичного пробігу або доказів отримання від уповноважених органів такої інформації.
Таким чином, твердження відповідача про те, що вартість належного позивачу легкового автомобіля становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої Законом України "Про Державний бюджет України на 2018 рік", є помилковими та не підтверджуються належними доказами.
Крім того, суд першої інстанції вірно зазначив, що з наданого відповідачем Переліку легкових автомобілів, які підлягають оподаткуванню транспортним податком у 2018 році,  вбачається, що об`єктами оподаткування транспортним податком є автомобіль марки Volvo моделі "XC90" з бензиновим двигуном, з об`ємом циліндрів двигуна 2 літри, тобто, 2000 куб.см.
Разом з тим, позивач є власником автомобіля марки Volvo моделі "XC90", з бензиновим двигуном, з об`ємом двигуна 1969 куб.см.
Таким чином, об`єм циліндрів двигуна автомобілів, що належать позивачу, відрізняється від того, що встановлений Переліком.
Для розрахунку вартості з офіційного веб-сайту Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Головним управлінням ДФС у Харківській області було взято автомобіль Volvo моделі "XC90", з об`ємом циліндрів двигуна 2,0 літри.
При цьому колегія суддів зазначає, що відповідач при застосуванні приблизного (заокругленого) показника об`єму циліндрів двигунів автомобілів до найближчого основного розряду, які визначені в Переліку, затвердженому Мінекономрозвитку не посилається на жодну норму закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, яким була б передбачена така можливість.
Колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні будь-які підстави для додаткового трактування критеріїв, необхідних для визначення середньоринкової вартості легкових автомобілів, оскільки щороку до 1 лютого податкового (звітного) року центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику економічного, соціального розвитку і торгівлі, на своєму офіційному веб-сайті розміщує Перелік автомобілів, з року випуску яких минуло не більше п`яти років (включно) та середньоринкова вартість яких становить понад 375 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, який містить такі дані щодо цих автомобілів: марка, модель, рік випуску, об`єм циліндрів двигуна, тип пального.
Тобто, податковий орган, отримавши від законодавця вичерпний перелік технічних характеристик, необхідних для надання автомобілю статусу об`єкта оподаткування, був позбавлений необхідності в більш ширшому його тлумаченні. В даному випадку, фактично здійснивши округлення об`єму двигуна автомобіля позивача до іншого показника, податковий орган допустив фактично свавільне втручання у майнові права позивача.
Доводи відповідача про правомірність винесення податкового повідомлення - рішення від 28.12.2018 року №0000828-5806-2036 щодо нарахування ОСОБА_1 транспортного податку за 2018 рік спростовуються вищенаведеним.
Доводи апелянта, про помилкове врахування судом як доказу вартості автомобіля висновку експертного автотоварознавчого дослідження  та звіту про незалежну оцінку, а також твердження, що належним доказом вартості автомобіля є договір купівлі-продажу колегія суддів вважає такими, що не впливають на протиправність податкового повідомлення-рішення, оскільки відповідно до 267.2.1 п. 267.2 статті 267 ПК України  об`єктом оподаткування  є легкові автомобілі, середньоринкова вартість яких визначається Міністерством економічного розвитку і торгівлі України. Отже підставою для прийняття податкового повідомлення-рішення є середньоринкова вартість транспортного засобу, а не вартість автомобіля, яка зазначена у договорі купівлі-продажу
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність правових підстав для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення - рішення від 28.12.2018 року №0000828-5806-2036.
Відповідно до ст. 242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, судова колегія вважає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги спростовані наведеними вище обставинами та нормативно - правовим обґрунтуванням, у зв`язку з чим підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325  Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області  залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 03.10.2019 року по справі № 520/7188/19  залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		В.Б. Русанова	
Судді	   	Т.С. Перцова    С.П. Жигилій   	
Повний текст постанови складено  17.02.2020 року