ПІВДЕННО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
_____________________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ

28 січня 2020 року	  м. Одеса	Справа № 915/5/19	
Південно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Ярош А.І.
суддів: Принцевської Н.М., Діброви Г.І.,
секретар судового засідання Клименко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діонісій VN» 
на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28 жовтня 2019, суддя Коваль С.М., м. Миколаїв, повний текст складено 08.11.2019 року
у справі № 915/5/19
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг»
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю «Діонісій VN»
про стягнення грошових коштів у сумі 1747710,43 грн.

за участю представників сторін:
 Від ТОВ "Хімагромаркетинг" -  Лозіцький А.А., Протокол загальних зборів ТОВ "Хімагромаркетінг"  № 72/6П,  дата видачі : 30.08.19;  
Від відповідача- не з`явився, 

В судовому засіданні 28.01.2020 року згідно з ст. 233 ГПК України проголошено вступну та резолютивну частини постанови.

У січні 2019 року до господарського суду Миколаївської області надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг»   до Товариства з обмеженою відповідальністю «Діонісій VN»  про стягнення з останнього грошових коштів у сумі 1747710 грн. 43 коп.  основного боргу.
Позовна заява мотивована неналежним виконанням відповідачем зобов`язань з укладеним між ними договором поставки від 02.05.2018 № АП-08-0177, з урахуванням додаткових угод до нього, а саме, зобов`язань щодо своєчасної та у повному обсязі оплати поставленого позивачем товару, внаслідок чого утворилася заборгованість у спірній сумі.
18.02.2019 від ТОВ “Хімагромаркетинг” подано заяву про уточнення позовної заяви, у якій позивач просить стягнути 262156 грн. 56 коп. – основного боргу, 202973 грн. 83 коп. – пені та 299246 грн. 33 коп. – відсотків річних, оскільки ТОВ “Діонісій VN” оплатив суму основного боргу у розмірі 1747710 грн. 43 коп., позивачем на підставі п. 5.6 договору здійснено зарахування 262156 грн. 56 коп. – в рахунок сплати неустойки, 1485553 грн. 87 коп. зараховано в оплату основної заборгованості; а також унаслідок порушення строків оплати основного боргу позивачем нарахована пеня та  річні у порядку п.п. 5.2 та 5.5 договору.
В процесі розгляду справи 18.02.2019 від ТОВ “Діонісій VN” до суду надійшло клопотання про закриття провадження у справі, із змісту якого випливає, що останній після відкриття провадження в даній справі погашено позивачу суму основний борг у розмірі 1747710 грн. 43 коп., що підтверджується платіжним дорученням від 15.02.2019 №4387.
Рішенням Господарського суду Миколаївської області від 28 жовтня 2019 року по справі №915/5/19 було закрито провадження у справі в частині вимог товариства з обмеженою відповідальністю  «Хімагромаркетинг»  про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю  «Діонісій VN»  основного боргу в сумі 262156 грн. 56 коп.,  у зв`язку з відсутністю предмета спору. 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю  «Хімагромаркетинг»  задоволено частково. Стягнуто  з Товариства з обмеженою відповідальністю  «Діонісій VN»   на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг»   грошові кошти в сумі 100840 грн. 50 коп.  пені, 296488 грн. 75 коп.  річних, а також грошові кошти на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором у сумі 7472 грн. 54 коп. У задоволенні решти вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що якщо у покупця існує дебіторська заборгованість перед продавцем по іншим договірним відносинам (договорам та додатковим угодам до них), то платіж незалежно від його призначення зараховується на погашення даної дебіторської заборгованості  покупця перед продавцем.
Відповідачем було сплачено під час розгляду справи   1747710 грн. 43 коп., не було порушено умови п. 2.12 договору щодо порядку перерахування грошових коштів на рахунок продавця, а тому позивач безпідставно зарахував 262156 грн. 56 коп. в рахунок суми штрафних санкцій, а саме 15% штрафу, який нарахував позивач відповідно до умов п.5.4 Договору на суму боргу в розмірі 1747710 грн. 43 коп., яку було погашено  відповідачем після відкриття провадження у справі, а саме 15.02.19 р.
Таким чином, суд першої інстанції вважає суму основного боргу 262156 грн. 56 коп. погашеною відповідачем в повному обсязі згідно платіжного доручення № 4387 від 15.02.19 р. на сум 1747710 грн. 43 коп. до якої входить сума основного боргу 262156 грн. 56 коп., а тому відносно цієї частини стягнення між сторонами у справі відсутній спір.  
Так, викладене стало підставою для закриття провадження у справі в частині стягнення 262156 грн. 56 коп., згідно п. 2 ч. 1  ст. 231 ГПК України, яким передбачено, що господарський суд закриває провадження у справі, якщо, зокрема, відсутній предмет спору.
Щодо нарахування позивачем сум пені та річних, то суд першої інстанції дійшов висновків про те, що розрахунок пені в сумі 202973 грн. 83 коп., нарахованої за період 21.10.2018-19.02.2019, є невірним, оскільки позивачем 15.02.19 р. було здійснено погашення суми основного боргу в повному обсязі.
Суму пені було перераховано судом за допомогою програми «Законодавство» версія 2.9.2., за період 21.10.2018-15.02.2019, яка складає 201681 грн. 00 коп. та підлягає задоволенню за рахунок відповідача.
Крім того, виходячи з інтереси обох сторін, суд урахував складне фінансове становище відповідача через знищення невідомими особами належного відповідачу майна, а також суму основного боргу сплачено, та строк прострочення, які є незначними, і, що порушенням відповідачем договірних зобов`язань не завдано позивачу збитків. Викладені обставини суд визнав винятковими, які мають істотне значення і дають право суду зменшити суму пені до суми  100840 грн. 50 коп. (50 %).
Суд першої інстанції також дійшов висновку про те, що позовні вимоги про стягнення 299246 грн. 33 коп. річних за період з 21.10.2018 р. по 18.02.2019 р. (з 21.10.2018 по 18.01.2019 – 40 % річних нарахованих на суму 1747710 грн. 43 коп.; з 19.01.-14.02.2019 – 96 % річних  нарахованих на суму 1747710 грн. 43 коп.; з 15.02.-18.02.2019 – 96 % річних на суму 262156 грн. 56 коп.) підлягають частковому задоволенню у сумі 296488 грн. 75 коп., оскільки позивачем безпідставно нараховано 96 % річних за період з 15.02.-18.02.2019 у сумі 262156 грн. 56 коп.
Суд відхилив доводи відповідача про те, що спосіб розрахунку пені та річних є ідентичним, оскільки пеня розраховується виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, а річні розраховуються на всю суму заборгованості в розмірі процентів, визначених договором – 40%, а через 90 днів – 96%.
Не погодившись із вказаним рішенням, Товариство з обмеженою відповідальністю «Діонісій VN»  звернулось до Південно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення господарського суду Миколаївської області від 28.10.2019 по справі №915/5/19 в частині стягнення грошових коштів в сумі 296 488,75 грн. річних, а також грошових коштів на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором в сумі 7 472,54 грн., та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в частині стягнення 299 246,33 грн. річних.
Апеляційну скаргу мотивовано  тим, що оскаржуване рішення в частині стягнення з ТОВ «Діонісій VN» на користь ТОВ «Хімагромаркетинг» грошових коштів в сумі 296 488,75 грн. річних, а також грошових коштів на відшкодування витрат на оплату позовної заяви судовим збором в сумі 7 472,54 грн. винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи, у зв`язку з чим підлягає скасуванню відповідно до ст. 277 ГПК України, з наступних підстав.
Так, апелянт зазначає, що такого процесуального документа як заява про уточнення позовних вимог положеннями Господарського процесуального кодексу України не передбачено.          Крім того, нормами чинного законодавства не передбачено звільнення сторони від досудового врегулювання спору за вимогами щодо стягнення грошових коштів за невиконання договірних зобов`язань. Позивачем не було надано до суду підтверджень вжиття ним заходів досудового врегулювання спору щодо сплати ТОВ «Діонісій VN» штрафних санкцій. 
Також скаржник зауважує, що судом першої інстанції  не були взяті до уваги доводи ТОВ «Діонісій VN», що стосуються нарахування процентів річних. Договором може бути встановлено лише інший розмір процентів річних, а не інший спосіб їх обчислення.
Проте, як вбачається з наведеного Позивачем розрахунку, відсотки річних було нараховано Позивачем за кожний день прострочення.
Разом з тим, проценти, передбачені пунктом 5.5 Договору, за своєю правовою природою підпадають під визначення неустойки, а саме пені, згідно зі ст. 549 ЦК України, частина третя якої встановлює, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. 
Однак, скаржник наголошує, що пунктом 5.2 Договору сторони вже передбачили нарахування пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несплаченої суми за кожний день прострочення платежу.
Таким чином, положеннями пунктів 5.2 та 5.5. Договору передбачене подвійне стягнення пені за несвоєчасне виконання зобов`язання Покупцем, що не узгоджується з приписами ст. 61 Конституції України, відповідно до якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й теж саме правопорушення.
Про те, що відсотки, передбачені п.5.5 Договору, за своєю правовою природою відносяться до пені свідчить й те, що вказаний пункт Договору міститься в розділі «Відповідальність сторін», а не в розділах «Предмет і ціна Договору», «Порядок розрахунків», «Строки та порядок поставки», і цим пунктом сторони фактично погодили відповідальність Покупця за прострочення виконання зобов`язання по оплаті Товару, а не розмір процентів як плати за неправомірне користування чужими грошовими коштами.
Ухвалою Південно-західного апеляційного господарського суду від 09.12.2019 року було відкрито апеляційне провадження по справі № 915/5/19 за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДіонісійVN» на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.10.2019 року.
26.12.2019 року до Південно-західного апеляційного господарського суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Хімагромаркетинг» на апеляційну скаргу ТОВ «Діонісій VN»  на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.10.2019 року за вх. № 4462/19/Д2, в якому просить суд відмовити ТОВ «Діонісій VN»  у задоволенні апеляційної скарги на рішення Господарського суду Миколаївської області від 28.10.2019 року по справі №915/5/19. 
Позивач зазначає, що наявність умови у погодженому, підписаному уповноваженими особами сторін, а також скріпленому печатками Договору не у тому розділі, у якому, на думку Апелянта, умова мала б перебувати, не є підставою для невиконання даної умови.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
В судове засідання 28.01.2020 року представник апелянта не з`явився. Повідомлений належним чином про час, дату та місце судового засідання.  Причини неявки представника відповідачем не повідомлені.
Відповідно до ч.ч.11, 12 ст.270 ГПК України, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Оскільки апелянт обізнаний про судовий розгляд, проте не скористався своїм правом, передбаченим ст.42 ГПК України, на участь в судовому засіданні свого представника.
Крім того, оскільки явка  представників сторін не визнавалась обов`язковою, судова колегія доходить висновку про можливість розгляду справи без участі представника апелянта.
Представник позивача в судовому засіданні 28.01.2020 заперечував проти апеляційної скарги та просив суд рішення господарського суду залишити без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Суд апеляційної інстанції, у відповідності до ст. 269 Господарського процесуального кодексу України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. 
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, між  сторонами у справі укладено договір поставки від 02.05.2018 № АП-08-0177, за умовами якого ТОВ  «Хімагромаркетинг»  зобов`язалося передати у власність ТОВ  «Діонісій VN»   засоби захисту рослин (далі  товар), а покупець  прийняти та оплатити поставлений товар у строк не пізніше 20.10.2018 (п.п. 1.1, 2.1 договору, п.п. 1, 3 додаткових угод № АП-08-0177ДС1, № АП-08-0177ДС2, № АП-08-0177ДС3, № АП-08-0177ДС4, № АП-08-0177ДС6, № АП-08-0177ДС9, № АП-08-0177ДС12).
На виконання умов договору ТОВ  «Хімагромаркетинг»  поставлено відповідачу товар на загальну суму 2088828 грн. 43 коп. за видатковими накладними: від 29.05.2018 № АП-08-0347 на суму 427128 грн. 96 коп.,  від 20.06.2018 № АП-08-0388 на суму 17252 грн. 64 коп., від 12.06.2018 № АП-08-0366 на суму 117567 грн. 00 коп., від 19.06.2018 № АП-08-0383 на суму 350664 грн. 00 коп., від 20.06.2018 № АП-08-0389 на суму 125312 грн. 76 коп., від 20.06.2018 № АП-08-0387 на суму 61354 грн. 07 коп., від 10.07.2018 № АП-08-0420 на суму 325900 грн. 80 коп., від 10.07.2018 № АП-08-0421 на суму 10958 грн. 00 коп., від 18.09.2018 № АП-08-0562 на суму 228206 грн. 56 коп., від 03.10.2018 № АП-08-0594 на суму 29473 грн. 39 коп., від 04.10.2018 № АП-08-0596 на суму 155868 грн. 90 коп., від 04.10.2018 № АП-08-0597 на суму 35141 грн. 35 коп.  
ТОВ  «Діонісій VN»  частково повернув товар позивачу на суму 341118 грн., що підтверджується прибутковими накладними від 18.07.2018 № АП-08-0006, від 18.07.2018 № АП-08-0007.
Таким чином, звертаючись до суду з позовом у даній справі, позивач просив стягнути з відповідача 1  747  710, 43 грн. заборгованості.
Відповідно до ч. 1 ст. 525 та ч. 1 ст. 526 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Аналогічні вимоги щодо виконання зобов`язань містяться і у ч. ч. 1, 7 ст.193 Господарського кодексу України.
Статтею 629 ЦК України передбачено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
У відповідності до ст. 655 ЦК України за  договором  купівлі-продажу одна  сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві),  а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Пунктами 1, 2 ст.692 ЦК України встановлено, що покупець зобов`язаний оплатити товар після його прийняття або прийняття товаророзпорядчих документів на нього, якщо договором або актами цивільного законодавства не встановлений інший строк оплати товару. Покупець зобов`язаний сплатити продавцеві повну ціну переданого товару. 
Після відкриття провадження в даній справі ТОВ  «Діонісій VN»  оплатило заборгованість платіжним дорученням від 15.02.2019 № 4387 на суму 1747710 грн. 43 коп., у зв`язку з чим ТОВ  «Хімагромаркетинг»   подано до суду заяву, якою уточнено позовні вимоги.
В заяві позивач просив стягнути 262156 грн. 56 коп.  основного боргу, посилаючись на те, що на підставі п. 5.6 договору позивачем здійснено зарахування 262156 грн. 56 коп.  в рахунок сплати неустойки, 1485553 грн. 87 коп. зараховано в оплату основної заборгованості; а також просив стягнути 202973 грн. 83 коп.  пені та 299246 грн. 33 коп.  відсотків річних.
Пунктом 2.12. договору сторони передбачили, що покупець зобов`язаний при перерахуванні грошових коштів на рахунок продавця в платіжному дорученні вказати номер і дату рахунку - фактури, на підставі якого проводиться таке перерахування, а в разі здійснення оплати за договором вказати його номер та дату.   
Якщо у покупця існує дебіторська заборгованість перед продавцем по іншим договірним відносинам (договорам та додатковим угодам до них ), то платіж незалежно від його призначення зараховується на погашення даної дебіторської заборгованості покупця перед продавцем.          
В платіжному дорученні від 15.02.2019 № 4387 на суму 1747710 грн. 43 коп.  відповідачем в призначені платежу вказано, що оплату здійснено за договором поставки № АП-08-0177 від 02.05.2018 року та додаткових угод до договору.          
Отже, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про неправомірне зарахування позивачем на власний розсуд частини отриманих коштів в рахунок погашення неустойки (штрафу 15%), оскільки відповідачем не порушено умови п. 2.12 договору.
Таким чином, 15.02.2019 відповідачем повністю сплачено розмір основного боргу,  внаслідок чого судом першої інстанції обґрунтовано закрито провадження у справі в цій частині згідно п. 2 ч. 1   ст. 231 ГПК України.
Стосовно стягнення з відповідача на користь позивача суми пені в розмірі 100840 грн. 50 коп. судова колегія не переглядає рішення суду першої інстанції в цій частині, оскільки відповідач оскаржує рішення лише в частині нарахування та стягнення суми річних. 
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, якщо договором не встановлений інший розмір процентів. 
В пункті 5.5. Договору сторони дійшли згоди щодо розміру процентної ставки, передбаченої ч. 2 ст. 625 ЦК України, і встановили її в розмірі 40% річних від несплати загальної вартості Товару протягом 90 календарних днів з дати, коли Товар повинен бути оплачений покупцем та 96% річних від несплаченої ціни товару до дня повної оплати з дати закінчення 90 календарних днів. 
З дня закінчення строків сплати, передбачених п.2.1 Договору (до 20.10.2018 року) вважається, що продавцем пред`явлена вимога щодо сплати суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення ( минулий та майбутній) та відсотків річних.          
Колегія суддів перевірила правильність розрахунку позивача та перерахунок суду першої інстанції та дійшла  висновку про арифметичну та методологічну вірність розрахунку річних, задоволених судом першої інстанції, з огляду на наступне.
Розрахунок % річних за договором, здійснений апеляційним судом відповідно до умов договору, виглядає наступним чином.
Сума боргу (грн)	Період прострочення	Кількість днів прострочення	Розмір процентів річних	Загальна сума процентів	
1747710.43	21.10.2018- 18.01.2019	90	40 %	172376.92	
1747710.43	19.01.2019- 14.02.2019	27	96 %	124111.38	
          Таким чином, загальна сума процентів за договором складає 296  488, 75 грн. (172376.92+124111.83), як було вірно зазначено судом першої інстанції.
Дослідивши доводи апеляційної скарги стосовно подвійного нарахування штрафних санкцій, а саме пені та відсотків річних, в порушення ст.61 Конституції України, судова колегія доходить наступних висновків.
Згідно з визначенням поняття неустойки, що закріплено в статті 549 Цивільного кодексу України грошовою сумою, яку боржник повинен передати кредитору у разі порушення зобов`язання, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання, є пеня.
В свою чергу, правовою підставою позовної вимоги про стягнення річних від простроченої суми за весь час прострочення позивачем зазначені норми статті 625  ЦК України.
Статтею 625 Цивільного Кодексу України визначено право кредитора вимагати від боржника сплати 3% річних за весь час прострочення, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта про те, що спосіб розрахунку пені та річних є ідентичним, оскільки пеня розраховується виходячи з подвійної облікової ставки НБУ, а річні розраховуються на всю суму заборгованості в розмірі процентів, визначених договором – 40%, а через 90 днів – 96%.
Посилання апелянта на правові позиції Верховного суду, Вищого господарського суду України та Касаційного господарського суду у складі Верховного суду у справах № 3-32гс14, № 5010/1575/2012-20/83, 927/1091/17 судовою колегією не приймаються, оскільки у зазначених справах інші обставини, які не є подібними до обставин у даній справі, зокрема, сторони погоджували розрахунок відсотків виходячи з розміру відсотків за день, а не річних. Тобто, розрахунок процентів та пені здійснювався за однією формулою.
В договорі поставки № АП-08-0177 від 02.05.2018 сторони погодили, що пеня розраховується в розмірі подвійної облікової ставки Національного Банку України, що діяла у період прострочення оплати, від суми заборгованості, за кожен день прострочення оплати, 40% річних від несплаченої загальної вартості товару протягом 90 календарних днів з дати, коли товар мав бути сплачений покупцем та 96 % річних – розраховуються до дня повної оплати за товар з дати закінчення 90 календарних днів (п.п. 5.2, 5.5 Договору).
Отже, у даному випадку сторони погодили нарахування  річних не за кожний день прострочення, як помилково вважає апелянт, а за період – 90 днів, та до дня погашення заборгованості. Таким чином, формула розрахунку пені та річних не є однаковою у даній справі.
За таких обставин, судова колегія вважає, що у даному випадку не відбулось  подвійного стягнення штрафних санкцій.
Стосовно доводів апеляційної скарги, що позивачем не було дотримано процедури досудового врегулювання спору, судова колегія зазначає наступне. 
Відповідно до ст. 19 ГПК України сторони вживають заходів для досудового врегулювання спору за домовленістю між собою або у випадках, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом. Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову.
Крім цього, рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним зверненням ТОВ «Торговий Дім «Кампус Коттон клаб» щодо офіційного тлумачення положення ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів) від 09.07.2002 №15-рп/2002 встановлено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі, правосуддя здійснюється виключно судами. Обов`язкове досудове врегулювання спорів, яке виключає можливість прийняття позовної заяви до розгляду і здійснення за нею правосуддя, порушує право особи на судовий захист. Можливість використання суб`єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту, держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов`язком особи, яка потребує такого захисту.
Тому, апеляційний суд дійшов висновку, що неправомірними є доводи відповідача щодо передчасного звернення до суду з даним позовом, адже досудове врегулювання спору, є правом, а не обов`язком особи, яка добровільно, виходячи з власних інтересів, його використовує.
За таких обставин, оскільки доводи апеляційної скарги, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновків суду першої інстанції, судова колегія доходить висновку про законність оскаржуваного рішення суду першої інстанції, обґрунтованість, дотримання норм матеріального та процесуального права при його ухваленні, що є підставою для залишення Господарського суду Миколаївської області від 28 жовтня 2019 у справі № 915/5/19 без змін, а апеляційної скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Діонісій VN» - без задоволення.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за апеляційний перегляд судового рішення покладаються на скаржника.

Керуючись статтями  ст. ст. 240, 270, п.1 ч.1 ст. 275, 276, 282-285  Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів
П О С Т А Н О В И Л А:
          
          Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Діонісій VN» залишити без задоволення.
          Рішення Господарського суду Миколаївської області від 28 жовтня 2019 у справі № 915/5/19 залишити без змін.
          Постанова відповідно до вимог ст. 284 ГПК України набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в порядку та строки, визначені ст.ст.287-288   Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 30.01.2020 року.

Головуючий суддя                                                            А.І. Ярош

Суддя                                                                                         Г.І. Діброва

Суддя                                                                                          Н.М. Принцевська