ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1548/20 Справа № 211/1745/17 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ткаченко С. В. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
сторони справи :
позивач – ОСОБА_1 
відповідач- ОСОБА_2 ,
третья особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому порядку згідно ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційними скаргами відповідача  ОСОБА_2 , третьої особи  ОСОБА_4  на рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року, ухваленого суддею Ткаченком С.В. у м.Кривому Розі, Дніпропетровської області, (відомості про складення повного тексту судового рішення відсутні),-
ВСТАНОВИВ :
У квітні 2017 року позивач  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, про поділ майна подружжя та стягнення коштів, який було уточнено 14.06.2018 року її представником ОСОБА_5 .
В обґрунтування позову зазначила, що вона та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб 25.08.2007 року.
У лютому 2008 року в інтересах сім`ї за кредитні кошти було придбано легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 . Кредит було видано ПАТ «Райффайзен Банком Аваль» на 7 років.
27.05.2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 шлюб розірвали.
Після розірвання шлюбу в серпні 2008 року вони знов почали мешкати разом однією сім`єю як чоловік та жінка, які не перебувають у шлюбі між собою або у бідь-якому іншому шлюбі, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом сплачувати кредит за автомобіль.
З серпні 2008 року по травень 2009 року ОСОБА_1 разом із ОСОБА_2 мешкали разом за адресою: АДРЕСА_1 , квартира належала ОСОБА_1 та її матері на праві спільної часткової приватної власності.
14.05.2009 року ОСОБА_1 продала дану квартиру, після продажу вони переїхали мешкати до батьків ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_2 .
З 21.05.2009 року по 15.01.2015 рік ОСОБА_1 була зареєстрована за вищевказаною адресою.
21.11.2009 року сторони зареєстрували шлюб, ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_6 .
Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25.04.2014 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано. Після розірвання шлюбу донька залишалась проживати з матір`ю.
Відповідно до уточненого 14.06.2018 року позову, позивач просила суд визнати факт проживання однією сім`єю з серпня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , vin № НОМЕР_3 . Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію 1/2 частини коштів, сплачених сумісно за сумісне майно подружжя - легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , vin № НОМЕР_3 , що придбано в період спільного проживання в шлюбі та фактичних шлюбних відносинах у сумі 53 965,23 грн. (з урахуванням індексу інфляції та 3 % річних). Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 2 560,00 грн.
13.04.2018 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя, з якого вбачається, що він перебував у шлюбі зі ОСОБА_1 в період з 21.11.2009 року по 25.04.2014 року. Фактичний розрив шлюбних стосунків виник наприкінці грудня 2013 року.
В період шлюбу до моменту фактичного припинення шлюбних відносин та припинення ведення спільного господарства за спільні кошти ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на підставі кредитних угод була придбана побутова техніка, якою ОСОБА_1 володіє, користується та розпоряджається до сих пір.
Так, 29.03.2013 року було укладено кредитний договір № KRK0RU31944167 на суму 5 821,00 гривень на купівлю телевізора 42’’ LG 42CS460T, ПРС - Додатковий захист, кріплення до LCD 37-42 iTech PLB44SE, САМ модуль цифрового ТБ Strong Т2, ПРС - План захисту ТБ та музика, кабель HDMI ProLink РВ348-0500. Угода була виконана 08.02.2015 року, тобто вже після фактичного припинення шлюбних відносин.
Також, 09.08.2013 року було укладено кредитний договір № ABH0FZ81350366 на купівлю цифрової фотокамери Canon Digital EOS 600D 18-55, фотосумки Lowepro Adventura 160 Black, карта пам`яті Apacer SDHC 32 Gb Class 10, страхові поліси «Універсальний захисник», усього на суму 5799,4 гривень. Кредит фактично був погашений 08.05.2014 року, тобто після припинення фактичних відносин.
Окрім того, ОСОБА_2 особисто був придбаний холодильник LG GR 459 QVJA вартістю 4 118,00 гривень, який залишився у володінні користувача.
Також, 13.11.2012 року було укладено кредитний договір № A33QRD81350144 на купівлю планшету Samsung Galaxy Tab 2 7 3G, картка пам`яті Silicon Power micro SDHC 32Gb, чохол Сарdase Samsung 3100, пакет «Базовий», СП МТС без плати за з`єднання 0-35 Днепр, усього на загальну суму 4 363,20 гривень.
Відповідно до того, що шлюбні відносини фактично були припинені в грудні 2013 року, а звернення з зустрічною позовною заявою відбувається у квітні 2018 року, загальні строки позовної давності були пропущені. Проте слід наголосити на тому, що під час розриву шлюбних відносин між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було досягнуто домовленості про те, що ОСОБА_2 залишає за собою автомобіль ОСОБА_7 Авео та сплачує грошові кошти за всіма кредитними зобов`язаннями за товари, придбані в період з 21.11.2009 року до моменту фактичного розриву шлюбних стосунків у грудні 2013 року, а ОСОБА_1 залишає за собою все інше майно, придбане в період шлюбних відносин. Виходячи з того, що 10.05.2017 року Довгинцівським районним судом м.Кривого Рогу було відкрито провадження по справі № 211/1745/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, стягнення коштів. Таким чином, домовленість, яка існувала між ними була порушена з боку ОСОБА_1 . Саме через це ОСОБА_2 за зустрічним позовом просить суд почати відлік для початку строків позовної давності саме з 10.05.2017 року, тобто з того моменту, як ОСОБА_2 дізнався про порушення свого права.
Загальна сума, яку ОСОБА_2 витратив на погашення двох кредитів на майно, яке перебуває у володінні ОСОБА_1 складає: 5 821,00 + 5 799,40 + 4 118,00 + 4 363,20 = 20 071,60 грн.
ОСОБА_2 просить суд стягнути зі ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти у розмірі 20 071,60 грн. та судовий збір у сумі 704,80 грн.
13.04.2018 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору. 
З позову вбачається, що ОСОБА_4 проживає спільно з ОСОБА_4 .
З грудня 2013 року і до 10.03.2015 року вона особисто надавала кошти ОСОБА_2 для сплати за кредитний договір на придбання транспортного засобу №014/145626/3652/73, укладений 14.03.2008 року, оскільки ОСОБА_2 виплачував грошові кошти за іншими кредитними зобов`язаннями за купівлю побутових товарів, придбаних у період проживання зі ОСОБА_1 . Через те, що автомобіль був необхідний ОСОБА_2 для роботи та, відповідно, розрахунку за кредитами за речі, які залишились у колишньої дружини, третя особа була вимушена сплачувати кредит за авто самостійно.
З грудня 2013 року спільно було сплачено грошові кошти за Договором у розмірі 18537,14 грн. Оскільки зобов`язання за Договором виконувалися ОСОБА_4 особисто, її частка у спірному майні - легковому автомобілі Шевроле Авео, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає 18537,14 гривень, що дорівнює 28/100.
Не дивлячись на те, що з грудня 2013 року ОСОБА_1 не проживала з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 все ж наполягає на виплаті 50% від вартості спірного майна, що є порушенням законних прав і інтересів третьої особи, оскільки в період з грудня 2013 року кошти за кредитним договором надавались нею для ОСОБА_2 
Третя особа просила суд встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2013 року по 30.05.2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 . Визнати за ОСОБА_8 право власності на спільно набуте зі ОСОБА_2 майно, а саме легковий автомобіль Шевроле Авео, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , у розмірі 28/100 частини даного транспортного засобу.
Рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2020 року встановлено факт проживання однією сім`єю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 21.05.2009 року по 20.11.2009 року (включно).
Визнано спільним об`єктом права спільної сумісної власності подружжя легковий автомобіль «Шевроле Авео», реєстраційний номер НОМЕР_1 , двигун НОМЕР_2 , vin № НОМЕР_3 .
В іншій частині в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі ?1 280? (одна тисяча двісті вісімдесят) гривень 00 копійок.?
У позовних вимогах ОСОБА_2 відмовлено повністю.
У позовних вимогах ОСОБА_9 відмовлено повністю.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 , не погоджуючись з ухваленим судовим рішенням, ставить питання про йогог скасування та ухвалення нового рішення про відмову позивачу ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог в повному обсязі та задоволенні його зустрічних вимог.
Скаржник не погоджується з висновком суду щодо неправильного обрання ним спосібу захисту своїх порушених прав. При цьому, посилаючись на норми ч.4 ст.65 СК України вказує на те, що чинним законодавством передбачено існування презумпції спільності як майна так і боргових зобов`язань, що випливають із укладених одним з подружжя кредитних договорів. Відповідач вказує, що кредитні договори на придбання майна він укладав в інтересах сім`ї, які в теперішній час ним погашені та знаходяться у користуванні позивача, тому він вважає, що сплачені ним кошти в сумі 20 071,60 за цими кредитними договорами підлягають поверненню йому позивачем ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі третя особа ОСОБА_9 , порушує питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні її позовних вимог та ухвалення нового рішення про повне задоволення її позовних вимог. 
При цьому, скаржник зазначає, що з грудня 2013 року позивач ОСОБА_1 не проживала однією сімєю зі ОСОБА_2 , з цього періоду часу вона стала проживати з відповідачем у фактичних шлюбних відносинах і саме вона особисто з грудня 2013 року по 10.03.2015 року сплачувала кошти за кредитним договором ОСОБА_2 за придбання транспортного засобу, оскільки її чоловік сплачував гроші за іншими кредитними зобов`язаннями, пов`язаними з придбанням побутових товарів, придбаних в період шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , тому вона вважає, що сплачені нею особисто грошові кошти в сумі 18 537,14 грн. є її часткою у спірному автомобілі, яка складає 28/100. Третя особа вважає свої вимоги щодо встановилення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2013 року по 30.05.2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_2 , визнанням за нею права власності на спільно набуте зі ОСОБА_2 майно, а саме легковий автомобіль Шевроле Авео, у розмірі 28/100 частини даного транспортного засобу, законними, такими, що повинні бути задоволенні, оскільки вони доведені належними та допустимими доказами.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 , позивач ОСОБА_1 , просить оскаржуване судове рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення, вказуючи на законність та обґрунтованість, ухваленого судового рішення.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.2 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менша розміру ста мінімальних заробітних плат.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Матеріалами справи і судом встановлено, що 25.08.2007 року ОСОБА_2 та ОСОБА_10 зареєстровали шлюб (а.с. 4 – копія свідоцтва про шлюб).
27.05.2008 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано (а.с. 5 - копія свідоцтва про розірвання шлюбу).
21.05.2009 року ОСОБА_1 була зареєстрована за адресою проживання батьків ОСОБА_2 – АДРЕСА_2 , знята з реєстрації 15.01.2015 року (а.с. 11 - довідка).
21.09.2009 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1 повторно зареєстрували шлюб (а.с. 6 – копія свідоцтва про шлюб).
З грудня 2013 року, точної дати встановити суду не виявилось можливим, ОСОБА_2 та ОСОБА_1 не проживали разом, спільне господарство не вели.
За рішенням Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 14.04.2014 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було розірвано, рішення не оскаржене, набрало законної сили 25.04.2014 року (а.с. 7 – копія рішення).
Від шлюбу мають малолітню доньку ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
12.03.2008 року між ТОВ «УкрАвтоЗАЗ-Сервіс» та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля № 166, відповідно п.1.1. до якого Продавець продає, а Покупець приймає у власність та оплачує Автомобіль модель: Авео марки ШЕВРОЛЕ, колір Sports Blue, Виробник: ЗАТ «ЗАЗ», специфікація якого зазначена у додатку № 1 до цього Договору, за вартістю 73 100 грн., в тому числі ПДВ – 12 183,33 грн.
Відповідно до п.1.2. Договору Покупець за рахунок власних грошових коштів в порядку, передбаченому цим Договором, сплачує Продавцю частину вартості Автомобіля у сумі 10 %, тобто 7 310 грн.
14.03.2008 року ОСОБА_2 уклав кредитний договір №014/145626/3652/73 з Відкритим акціонерним товариством «Райффайзен Банк Аваль», сума кредитних коштів 65 790,00 грн., кошти надані для придбання транспортного засобу, дата останнього погашення Кредиту – 14.03.2015 року, процентна ставка 15,5 %.
Також було укладено договір застави № 014/08/11-05/016/08 від 14.03.2008 р.
Кредит було сплачено за період з 14.03.2008 р. по 10.03.2015 р.
13.11.2012 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір A33QRD81350144, кредитні кошти були отримані для купівлі у ТОВ «АЛЛО» планшету Samsung Galaxy Tab 2 7.0 3G, картки пам`яті Silicon Power micro 32 Gb, чохлу Capdase Samsung 3100, загальна сума 4 279,56 грн. Кредит було сплачено в період з 14.11.2012 року по 31.12.2014 року.
29.03.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір KRK0RU31944167, кредитні кошти були отримані для купівлі у ТОВ «Коміф Тейд» телевізору 42 дюйми LG 42 CS60T та комплектуючих для телевізора в сумі 5 821,00 грн. Кредит було сплачено в період з 29.03.2013 року по 08.02.2015 року.
09.08.2013 року між ОСОБА_2 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір ABH0FZ81350366, кредитні кошти були отримані для купівлі у ТОВ «АЛЛО» цифрової камери Canon Digital EOS 600D 18-55, фотосумки Lowepro Adventura 160 Black, страхового полісу «Універсальний захисник», картки пам`яті Apacer SDHC 32 Gb Class 10, загальна сума 5 799,40 грн. Кредит було сплачено в період з 12.08.2013 року по 08.05.2014 року.
Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині визнання спільним об`єктом права власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 спірного легкового автомобілю марки «ШЕВРОЛЕ Авео», виходив з того, що кредит за автомобіль сплачувався подружжям Швець зі спільного сімейного бюджету, тому є їх спільною сумісною власністю.
Відмовляючи позивачу ОСОБА_1 в частині її позовних вимог щодо стягнення з ОСОБА_2 частини саме кредитних коштів за частку у майні подружжя, суд виходив з того, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, оскільки між подружжям не було договірних відносин, тому застосування норм статтей 525, 526, 536, 625 ЦК України на які у позові посилається позивач є неприпустимим, окрім того, суд вказав, що відмова представника позивача від проведення експертизи, яка встановила б реальну вартість майна на час розгляду справи є підставою для відмови у задоволенні позову у цій частині.
Відмовляючи відповідачу ОСОБА_2 у задоволенні його зустрічних позовних вимог в повному обсязі, суд першої інстанції виходив з того, що вимога ОСОБА_2 про стягнення зі ОСОБА_1 грошових коштів які були ним сплачені за сплату кредитів за речі, які покупались у період шлюбу з ОСОБА_1 для сім`ї, та в подальшому залишились у ОСОБА_1 , позивач за зустрічним позовом обрав неправильний спосіб захисту, так як він не ставить вимогу про визнання даного майна об`єктом спільного майна подружжя, а просить стягнути грошову компенсацію виплачених кредитів, що є невірним, оскільки поділу підлягає майно, яке набуто подружжям за час шлюбу, а не кошти, за які подружжям було набуте спільне майно у період шлюбу.
Відмовляючи третій особі ОСОБА_9 у задоволенні її позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що легковий автомобіль «Шевроле Авео визнано об`єктом спільного майна подружжя, право власності на даний автомобіль відповідач ОСОБА_2 набув у день укладання договору купівлі-продажу автомобіля 12.03.2008 року, тому сплата боргів одного з подружжя або того з ким проживає у фактичних шлюбних відносинах, що виникли до укладення шлюбу або фактичного мешкання, не є підставою для визнання права власності на майно, набуте до укладення шлюбу або фактичних шлюбних відносин, у зв`язку із чим, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з грудня 2013 року по 30.05.2015 року між ОСОБА_9 та ОСОБА_2 не має значення, оскільки дві вимоги ОСОБА_9 щодо набуття права власності на спірний автомобіль і встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу перебувають у причинно-наслідковому зв`язку.
Колегія суддів частково погоджується із висновками суду першої інстанції, а саме в частині відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_2 частини саме кредитних коштів за частку у майні подружжя, відмові у задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_9 , та не може погодитись з повною відмовою у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , з огляду на таке.
За вимогами ст.ст.263, 264 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності на підставі закону, ;що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.
Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для цієї справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.
При ухваленні рішення суд зобовязаний зясувати питання, зокрема, щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обовязково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.
Колегія суддів вважає, що оскаржуване відповідачем та третьою особою судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вище нормам закону.
Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.
У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях..
У відповідності до ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч.1 ст.61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Згідно п.23 Постанову Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.
Згідно ч.1 ст. ст.68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.
Згідно ст.70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11, поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами ст.ст.69-72 СК України. Відповідно п.23 зазначеної Постанови, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) зроблено висновок, що «у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України).
Судом встановлено, що 12.03.2008 року ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу автомобіля №166 придбав автомобіль марки «ШЕВРОЛЕ Авео», вартістю 73 100 грн. Автомобіль було придбано задля отримання відповідної посади у фірмі, у якій на той час працював ОСОБА_2 та для забезпечення своєї сім`ї. Кредит за автомобіль сплачувався подружжям Швець зі спільного сімейного бюджету, тому висновок суду, що спірний автомобіль є об`єктом спільного майна подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є правильним.
При поділі майна враховується також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї (ч.4 ст.65 СК України).
Наявними у справі доказами, наданими позивачем за зустрічним позовом доведено, що в період шлюбу з позивачем ОСОБА_1 він в інтересах сім`ї за кредитні кошти купував побутову техніку, що не заперечується сторонами по справі.
Так, 29.03.2013 року ОСОБА_2 уклав кредитний договір № KRK0RU31944167 на суму 5 821,00 гривень на купівлю телевізора 42’’ LG 42CS460T, ПРС - Додатковий захист, кріплення до LCD 37-42 iTech PLB44SE, САМ модуль цифрового ТБ Strong Т2, ПРС - План захисту ТБ та музика, кабель HDMI ProLink РВ348-0500. Угода була виконана 08.02.2015 року, тобто вже після фактичного припинення шлюбних відносин (а.с.100-103).
Також, 09.08.2013 року ОСОБА_2 укладено кредитний договір №ABH0FZ81350366 на купівлю цифрової фотокамери Canon Digital EOS 600D 18-55, фотосумки Lowepro Adventura 160 Black, карта пам`яті Apacer SDHC 32 Gb Class 10, страхові поліси «Універсальний захисник», усього на суму 5799,4 гривень. Кредит фактично був погашений 08.05.2014 року, тобто після припинення фактичних шлюбних відносин (а.с.104-105).
Окрім того, 13.11.2012 року ОСОБА_2 уклав кредитний договір №A33QRD81350144 на купівлю планшету Samsung Galaxy Tab 2 7 3G, картка пам`яті Silicon Power micro SDHC 32Gb, чохол Сарdase Samsung 3100, пакет «Базовий», СП МТС без плати за з`єднання 0-35 Днепр, усього на загальну суму 4 363,20 гривень, який було погашено 12.08.2013 року, тобто в період шлюбу ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с.107-109).
Також, ОСОБА_2 надано товариний чек №00394, датований груднем 2006 року про придбання холодильника LG GR 459 QVJA вартістю 4 118,00 гривень, який придбано до шлюбних відносин ОСОБА_2 і ОСОБА_1 (а.с.106).
З кредитних договорів: № KRK0RU31944167 від 29.03.2013 на суму 5 821,00 грн. та №ABH0FZ81350366 від 09.08.2013 на суму 5799,4 гривень вбачається, що вони укладені ОСОБА_2 в період шлюбних відносин між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також те, погашені вони були ОСОБА_2 вже після припинення між сторонами фактичних шлюбних відносин, перший кредит сплачено 08.02.2015 року, другий кредит погашено 08.05.2014 року.
Враховуючи те, що при поділі майна за нормами ч.4 ст.65 СК України враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 підлягають задоволенню в частині стягнення з позивача ОСОБА_1 на його користь 5 821,00 гривень за сплачений кредит №KRK0RU31944167 на купівлю телевізора 42’’ LG 42CS460T, оскільки телевізор залишився в користуванні позивача ОСОБА_1 , що не заперечується сторонами по справі, та половини коштів, сплачених ОСОБА_2 за кредитними договорами №ABH0FZ81350366 від 09.08.2013, щодо купівлі цифрової фотокамери, який він сплатив після припинення шлюбних відносин між сторонами у грудні 2013 року до повної сплати кредитів.
Так, апеляційним переглядом перевірено та встановлено, що за кредитним за кредитним договором №ABH0FZ81350366 від 09.08.2013, починаючи з грудня 2013 року по день погашення кредиту 08.05.2014 року ОСОБА_2 було сплачено 3867,56 грн., половина від цієї суми становить 1933,78 грн., а разом сума сплачених ОСОБА_12 коштів за двома кредитами становить 7754,78 грн. (1897,99 грн..+ 5821 грн.).
Колегія суддів вважає, що оскільки сторонами по справі не оспорюється факт придбання за кредитами ОСОБА_2 побутової техніки в інтересах сім`ї, а саме: телевізора, цифрової фотокамери, планшету, то придбане майно є спільною сумісною власністю подружжя, тому у відповідності до положень ч.4 ст.65 СК України, ОСОБА_1 також повинна погашати борги за кредитними зобов`язаннями чоловіка, а отже з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає стягненю сума 7754,78 грн., яка складається з половини суми коштів сплачених ОСОБА_2 за кредитним договором №ABH0FZ81350366 від 09.08.2013 в період з грудня 2013 року (після припинення шлюбних відносин) і до повного погашення цього кредиту та повної суми кредиту №KRK0RU31944167, який було сплачено відповідачем за придбання телевізору, який залишився у ОСОБА_1 . 
Вимога ОСОБА_2 щодо стягнення з позивача ОСОБА_1 грошових коштів за кредитним договором №A33QRD81350144 від 13.11.2012 задоволенню не підлягає, оскільки цей кредитний договір було погашено 12.08.2013 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі, а скаржник не ставить питання про стягнення половини вартості, придбаного за цим кредитним договором майна.
Також, не підлягає задоволенню вимога ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 вартості придбаного ним холодильника, який знаходиться у користуванні останньої, оскільки товарним чеком №00394 (а.с.106) підтверджено, що холодильник придбано у грудні 2006 року, тобто до шлюбних відносин, і він не є спільним сумісним майном подружжя, у зв`язку із чим ОСОБА_2 має право на витребування свого майна з чужого незаконного володіння.
Доводи третьої особи ОСОБА_9 , викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів відхиляє, оскільки вони були предметом розгляду судом першої інстанції і в ухваленому судовому рішенні цим доводам надана відповідна правова оцінка, про, що зазначено в оскаржуваному судовому рішенні.
Висновок суду про те, що відсутні підстави для визнання за ОСОБА_9 права власності на на спірний автомобіль, який було набуто у попередньому шлюбі, колегія суддів вважає правильним, оскільки особисте бажання ОСОБА_9 швидше виплатити кредитні зобов`язання цивільного чоловіка, набуті у попередньому шлюбі дають їй право на звернення до ОСОБА_2 з вимогою про повернення їй сплачених нею особистих коштів, а не право на набуття власності на майно, придбане її чоловіком в шлюбі з іншою жінкою
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що доводи відповідача ОСОБА_2 , викладені в апеляційній скарзі підлягають частковому задоволенню, у зв`язку з чим рішення суду на підставі ст.376 ЦПК України підлягає скасуванню в частині повної відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 .
Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку із частковим задоволенням зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає сплаті судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог:за подання позову в суд першої інстанції в розмірі -272,30 грн. відповідно розрахунку 704,80 грн. (сплачена позивачем сума судового збору) х 7754,78 грн. (задоволена судом апеляційної інстанції сума позову) :20071,60 грн. (заявлена позивачем сума позовних вимог).
Окрім того, за розгляд апеляційної скарги ОСОБА_2 стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягає сплаті судовий збір відповідно до задоволених позовних вимог в сумі 408,45 грн., виходячи із розрахунку: 1057,20 грн. (судовий збір за подання апеляційної скарги) х 7754,78 грн. (задоволена судом апеляційної інстанції сума позову) :20071,60 грн. (заявлена позивачем сума позовних вимог), а всього за розгляд справи судами першої і апеляційної інстанції стягненню з позивача ОСОБА_1 на користь відповідача ОСОБА_2 підлягає сплаті судовий збір в розмірі 680,75 грн. (272,30 грн.+ 408,45 грн.).
Керуючись ст.ст.367,369,374,376,381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, - 
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_2 задовольнити частково, апеляційну скаргу третьої особи ОСОБА_4 , залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 02 вересня 2019 року в частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна подружжя скасувати, ухвалити нове рішення про часткове задоволення зустрічних позовних вимог.
Стягнути зі  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7754,78 грн.
Стягнути зі  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір за розгляд справи в судах першої і апеляційної інстанції в сумі 680,75 грн. 
В решті рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 03 лютого 2020 року.

Головуючий:
Судді: