Ухвала
 
21 січня 2020 року
місто Київ
 
справа № 489/7977/18
провадження № 61-1036ск20
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Погрібного С. О. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», про відшкодування шкоди,
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2018 року  ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди 95 645, 00 грн вартості відновлювального ремонту, 21 261, 30 грн у зв`язку з втратою товарного вигляду, 1 500, 00 грн витрат за висновок оцінювача.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2019 року позов задоволено. Суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 95 645, 00 грн вартості відновлювального ремонту, 21 261, 30 грн розміру втрати товарного вигляду, 1 500, 00 грн витрат за висновок оцінювача. Здійснено розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції обґрунтовувалося тим, що, дослідивши матеріали іншої цивільної справи № 489/216/17 (провадження № 2/489/891/19), встановлено оплату позивачем послуг за ремонт пошкодженого автомобіля. Оскільки відповідачем не спростовано вартість майнової шкоди та розмір втрати товарної вартості автомобіля пред`явлений позивачем позов підлягає задоволенню.
Постановою Миколаївського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції, що розмір завданої позивачу майнової шкоди перевищив ліміт відповідальності страховика, а тому наявні підстави для покладення на відповідача як вину особу цивільно-правової відповідальності за завдану шкоду. Суд апеляційної інстанції відхилив доводи відповідача щодо недостовірності наданих позивачем доказів на підтвердження розміру майнової шкоди, оскільки заперечуючи проти заявленого розміру шкоди відповідач вправі був заявити відповідне клопотання, однак своїм процесуальним правом не скористався. Також на думку суду апеляційної інстанції правомірним є стягнення з відповідача витрат, понесені позивачем на оплату висновку суб`єкта оціночної діяльності, оскільки такі витрати зумовлені необхідністю визначення розміру шкоди.
ОСОБА_1 10 січня 2020 року звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення судів першої та апеляційної інстанцій, в якій посилаючись на непральне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Верховний Суд вивчив касаційну скаргу та додані до неї матеріали, зробив висновок про наявність підстав для відмови у відкритті касаційного провадження, оскільки скаргу подано на судові рішення, ухвалені у малозначній справі, які не підлягають касаційному оскарженню.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суддя-доповідач відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Згідно з частиною дев`ятою наведеної статті для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено у 2020 році прожитковий мінімум на одну працездатну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2 102, 00 грн.
Ціна позову у цій справі про стягнення у відшкодування майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди становить 95 645, 00 грн вартості відновлювального ремонту, 21 261, 30 грн відшкодування за втрату товарного вигляду, 1 500, 00 грн витрат за висновок оцінювача, яка станом на 01 січня 2020 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (2 102, 00 грн х 100 = 210 200, 00 грн).
Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акта розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь-якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правил пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в ньому, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії. 
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
ОСОБА_1 у касаційній скарзі зазначив, що судові рішення можуть бути оскаржені у касаційному порядку, оскільки питання, порушене у скарзі, стосується права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики.
Верховний Суд у визначенні правового питання як такого, що має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, виходить з того, що таке правове питання має бути головним або основним питанням правозастосовчої практики на сучасному етапі її розвитку й становлення, воно повинно мати одночасно винятково актуальне значення для її формування. Такі ознаки визначаються предметом спору, значущістю для держави й суспільства у цілому правового питання, що постало перед практикою його застосування.
Доводи касаційної скарги, що зазначена справа має виняткове значення для заявника, Верховним Судом відхиляються, оскільки не містять належного обґрунтування. Отже, заявником не обґрунтовано в чому полягає таке виняткове значення у розумінні підпункту «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Також не містять належного обґрунтування доводи заявника щодо неможливості спростувати обставини, встановлені оскаржуваними судовими рішеннями, при розгляді іншої справи.
Вочевидь, непогодження заявника з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не має розглядатися як така обставина, що має впливати на визначення справи як такої, що має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
З огляду на наведені доводи, Верховний Суд визнає, що винятки, зазначені у пункті 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, заявником не обґрунтовані.
Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Таким чином, конституційним принципом судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судових рішень виключно у випадках, визначених законом.
Цьому конституційному принципові відповідає загальне правило пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України щодо того, що усі судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Це означає, що рішення суду апеляційної інстанції у таких справах є остаточними і подальшому оскарженню не підлягає.
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають, передусім, подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
Наведене повністю узгоджується з правовою позицією, сформованою Європейським судом з прав людини у справі«Brualla Gomez de la Torre v. Spain» від 19 грудня 1997 року, заява №26737/95, згідно з якою умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції.
Оскільки оскаржувані заявником судові рішення ухвалені у малозначній справі, а отже, не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі необхідно відмовити.
Керуючись статтею 129 Конституції України, статтями 19, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд
УХВАЛИВ:
У відкритті касаційного провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «КНЯЖНА ВІЄННА ІНШУРАНС ГРУП», про відшкодування шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 05 вересня 2019 року та постанову Миколаївського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року відмовити.
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                             С. О. Погрібний