ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 лютого 2020 року           справа №360/4128/19 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі суддів: Арабей Т.Г., Геращенка І.В., Міронової Г.М.,  розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Луганського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року (головуючий суддя І інстанції – Ірметова О.В.), складене у повному обсязі 22 листопада 2019 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області, у справі № 360/4128/19 за позовом ОСОБА_1 до 12 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -      
                                                          ВСТАНОВИВ:
17 вересня 2019 року до Луганського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 до 12 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області  про стягнення з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні в розмірі 17239,36 грн. (а.с. 3-4).
Рішенням Луганського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року задоволено частково. Стягнуто з 12 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 10 951,37 грн. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів. В решті позовних вимог  відмовлено  (а.с. 54-60).
Не погодившись з судовим рішенням в частині відмови у задоволені позовних вимог, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій зазначив, що суд першої інстанції вірно визначив суму середньоденного грошового забезпечення у розмірі 353,27 грн., однак допустив порушення Порядку № 100 та Інструкції № 623 в частині не вірного визначення кількості календарних днів за які необхідно стягнути  середній заробіток затримки виплати заробітної плати при звільненні. Вважає, що така затримка тривала 45 календарних днів.
З врахуванням викладеного, просив суд скасувати рішення суду першої інстанції в частині невірного визначення розміру грошового забезпечення (а.с. 65-66).
Сторони в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись судом належним чином.
Суд апеляційної інстанції, заслухав доповідь судді-доповідача, перевірив матеріали справи і обговорив доводи апеляційної скарги, перевірив юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідив правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, виходить з наступних підстав.
Судами встановлено, що наказом ГУ ДНС України у Луганській області від 06 травня 2019 року №150 ОСОБА_1 - прапорщика служби цивільного захисту командира рятувального відділення 12 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби з надзвичайних ситуацій у Луганській області звільнено із служби цивільного захисту у запас ЗСУ за пунктами 173, 176 підпунктом 1 (у зв`язку із закінченням строку контракту) (а.с. 8, 42).
Відповідно до платіжного доручення  №196 від 20 червня 2019   загальною сумою 574 668,95 грн. №196 (а.с. 30) , позивачу ,в тому числі, була виплачена матеріальна допомога при звільненні ОСОБА_1 у розмірі 170 553,24 грн., яка зарахована Приватбанком на особистий рахунок ОСОБА_1 21 червня 2019 року, що також підтверджується пояснювальною довідкою, відомістю розподілу виплат, випискою по картковому рахунку (а.с. 9, 31, 32).
Позивач, вважаючи, що відповідачем порушеного його права в частині своєчасного розрахунку при звільнені, звернувся до суду із вимогою про стягнення належних йому сум.
Суд першої інстанції частково задовольнив позовні вимоги та стягнув на користь позивача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за 31 робочий день за час затримки виплати в сумі 10951,37 грн., з розора хуком якої позивач не годився та звернувся з апеляційною скаргою.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Рішення суду першої інстанції оскаржується та переглядається судом апеляційної інстанції лише в частині визначення кількості днів за які необхідно стягнути  середній заробіток затримки виплати заробітної плати при звільненні та правомірності розрахунку суми. 
Суд апеляційної інстанції не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині визначення робочих днів для розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні, з огляду на наступне.
Положення про порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 11 липня 2013 року № 593, визначає порядок проходження служби цивільного захисту особами рядового і начальницького складу та регулює питання, пов`язані з перебуванням громадян України (далі - громадяни) у добровільному порядку в резерві служби цивільного захисту.
Відповідно до пункту 3 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 “Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб”, з метою визначення умов та розмірів виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту наказом Міністерства внутрішніх справ України від 20 липня 2018 року № 623, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 16 серпня 2018 року за № 936/32388, затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі – Інструкція № 623).
Інструкція № 623 визначає порядок, умови та розміри виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту (далі - особи рядового і начальницького складу), а також порядок виплат одноразової грошової допомоги при звільненні осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 3 розділу I “Загальні положення” Інструкції № 623 передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за спеціальним званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Відповідно до пункту 1 розділу XХVІІ “Грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту” Інструкції № 623, особам рядового і начальницького складу, звільненим з органу управління (підрозділу), виплата грошового забезпечення проводиться: тим, хто обіймав на день звільнення посади,- до дня здавання справ включно, при цьому на здавання справ надається не більше 10 днів із дня отримання органом управління (підрозділом) наказу про звільнення; слухачам і курсантам навчальних закладів цивільного захисту - до дня виключення зі списків перемінного складу навчальних закладів цивільного захисту включно; тим, хто на день звільнення перебував у розпорядженні,- до дня здавання справ включно. На здавання справ надається не більше 5 днів із дня отримання органом управління (підрозділом) наказу про звільнення.
Відповідно до пункту 12 розділу XХVІІ “Грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту” Інструкції № 623 особам рядового і начальницького складу, які в разі звільнення зі служби цивільного захисту мають право на отримання одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту, до їх місячного грошового забезпечення, з якого нараховується ця грошова допомога, включаються: для осіб рядового і начальницького складу, що звільняються з посад, на які вони були призначені, - оклад за штатною посадою, оклад за спеціальним званням і додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені наказом органу управління (підрозділу) на день звільнення; для осіб рядового і начальницького складу, які на день звільнення зі служби перебували в розпорядженні відповідних начальників органів управління (підрозділів), - посадовий оклад за останньою штатною посадою, оклад за спеціальним званням, установлений на день звільнення зі служби, додаткові види грошового забезпечення постійного характеру (надбавки, доплати, премії), що були встановлені наказом органу управління (підрозділу) за останніми штатними посадами.
До вислуги років особам рядового і начальницького складу для виплати одноразової грошової допомоги при звільненні зі служби цивільного захисту в разі звільнення зараховуються періоди, визначені в пунктах 1, 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року № 393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей” (пункт 13 розділу XХVІІ “Грошове забезпечення та одноразова грошова допомога при звільненні зі служби цивільного захисту” Інструкції № 623).
Зазначені правові норми є нормами спеціального законодавства і підлягають застосуванню при визначенні структури, порядку та умов грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу служби цивільного захисту та у випадку виникнення спорів з цього приводу.
Аналізуючи наведені положення суд звертає увагу, що особам рядового і начальницького складу, хто обіймав на день звільнення посади, звільненим з органу управління (підрозділу), виплата одноразової грошової допомоги при звільненні проводиться протягом 10 днів з моменту звільнення з органу управління.
Як вбачається з матеріалів справи, наказом Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області від 06 травня 2019 року №150 виключено позивача з кадрів ДСНС України з 06 травня 2019 року (а.с. 8).
Відтак, останнім днем виплати позивачу грошового забезпечення при звільненні було 06 травня 2019 року.
З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2019 року платіжним дорученням №196 відповідачем була відправлена матеріальна допомога при звільненні ОСОБА_1 (а.с. 30).
Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Цією ж статтею передбачено, що право особи на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Згідно зі статтею 1 Конвенції Міжнародної організації праці "Про захист заробітної плати" № 95, ратифікованої Україною 30 червня 1961 року, незалежно від назви оплати праці і методу її обчислення, будь-яку винагороду або заробіток, які можуть бути обчислені в грошах, і встановлені угодою або національним законодавством, що їх роботодавець повинен заплатити працівникові за працю, яку виконано чи має бути виконано, або за послуги, котрі надано чи має бути надано.
Статтею 12 цієї Конвенції установлено, що коли минає термін трудового договору, остаточний розрахунок заробітної плати, належної працівнику, має бути проведено відповідно до національного законодавства, колективного договору чи рішення арбітражного органу, або - коли немає такого законодавства, угоди чи рішення - в розумний термін з урахуванням умов контракту.
Враховуючи, що перебування особи на публічній службі є однією із форм реалізації закріпленого у статті 43 Конституції України права на працю (постанова Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року у справі № 21-389а13), застосуванню підлягають норми КЗпП України (в редакції, чинній на час звільнення позивача зі служби).
Згідно з частиною першою статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.
За змістом статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.
За статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому, від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку.
Як встановлено судом першої інстанції (та не є спірним) середньоденне грошове забезпечення позивача складає 353,27 грн.
Затримка розрахунку при звільненні для позивача тривала з 07 травня 2019 року (наступний день після звільнення) по 20 червня 2019 року (дата перерахування коштів).
Суд першої інстанції обчислив суму стягнення із розрахунки кількості робочих днів за період з 07 травня 2019 року по 20 червня 2019 року (31 день), з чим суд апеляційної інстанції не погоджується, оскільки  час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2019 року по 20 червня 2019 року складає 45 календарних днів, а не 31 календарний день, що визначено помилково судом, отже  належить стягнути на користь позивача суму: 353,27 грн. х 45 календарних днів = 15 897,15 грн. 
Відповідно до ч. 1 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
Відтак, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про необхідність зміни рішення суду першої інстанції в частині належних позивачу сум середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати при звільненні за період з 07 травня 2019 року по 20 червня 2019 року розмірі 15 897,15 грн.
Керуючись статтями 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
                                                      ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити частково. 
Рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року  у справі № 360/4128/19 змінити в мотивувальній частині щодо визначення 45 календарних днів затримки розрахунку при звільненні за період з 07 травня 2019 року по 20 червня 2019 року.
Змінити  резолютивну частину рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року , виклавши її другий абзац у наступній редакції:
«Стягнути з 12 державної пожежно-рятувальної частини Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Луганській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати при звільненні у розмірі 15 897 грн. (п`ятнадцять тисяч вісімсот дев`яносто сім гривень) 15 коп. з відрахуванням установлених законом податків та інших обов`язкових платежів.».
В іншій частині рішення Луганського окружного адміністративного суду від 18 листопада 2019 року у справі № 360/4128/19  – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття та  може буди оскаржено в касаційному порядку до Верховного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повне судове рішення складено 05 лютого 2020 року.

Судді                                                                                            Т.Г. Арабей                                            
                                                                                                              І.В. Геращенко
                                                                                                  Г.М. Міронова