Справа № 303/1492/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

23 грудня 2019 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі: 
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Собослоя Г.Г.,
       з участю секретаря Юрочко А.П.,
       розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 травня 2018 року (у складі судді Курах Л.В.) за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права спільної сумісної власності та поділ спільного майна подружжя, -
ВСТАНОВИВ:
        ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом у березні 2018 р. 
       Просила:
-визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 транспортний засіб «ToyotaYaris», 2002 р. випуску, р.н. НОМЕР_1 і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь у якості грошової компенсації Ѕ частки вартості автомобіля, що становить 48 845 грн.;
-визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою від 08.07.2014 р. і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 3000 доларів США;
-визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою від 14.08.2015 р. і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 2000 доларів США;
-визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою від 10.03.2016 р. і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 6 900 доларів США;
-визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою від 06.07.2016 р. і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 8500 доларів США;
-визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою від 07.11.2016 р. і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 500 доларів США;
-визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнути з ОСОБА_1 на свою користь грошові кошти в сумі 600 доларів США.
       На обґрунтування позовних вимог указала, що між сторонами 17.10.1985 р. було укладено шлюб, зареєстрований Мукачівським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Закарпатській області. 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 18 травня 2017 р. шлюб між сторонами розірвано.
       Під час перебування у шлюбі сторонами набуто майно, яке є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Окрім цього, за спільні кошти подружжя розпочато власну справу та оформлено інші фінансові зобов`язання. Згоди щодо поділу майна сторони не досягли.
       Позивач вважає, що до спільної сумісної власності подружжя, яке підлягає поділу необхідно віднести:
-транспортний засіб «ToyotaYaris», 2002 р. випуску, р.н. НОМЕР_1 , який був придбаний подружжям за спільні кошти 13.11.2004 р. На початку 2016 р. відповідач, без згоди позивача, продав указаний автомобіль, у зв`язку з чим половина його вартості має бути стягнута на користь позивача. Згідно з оцінкою, яка виконана експертом, вартість автомобіля станом на 15 вересня 2017 р. склала 3 757 доларів США, що еквівалентно 97 690 грн., відповідно Ѕ частка його вартості становить 48 845 грн., яка має бути відшкодована на користь позивача;
-грошові кошти за борговою розпискою від 08.07.2014 р., яка була укладена між відповідачем і ОСОБА_3 , відповідно до якої сторони домовились про наміри купівлі ОСОБА_1 квартири, розташованої по АДРЕСА_1 , яка належить ОСОБА_3 , відповідач передав ОСОБА_3 кошти в розмірі 6000 доларів США, проте договір купівлі-продажу квартири відповідно до вимог закону так і не був укладений, а тому передана ОСОБА_3 грошова сума є авансом, який підлягає поверненню позивачу. Для придбання спірної квартири були використані спільні кошти подружжя, відтак позивач вважає, що половина суми, яка була передана відповідачем ОСОБА_3 у якості авансу має бути стягнута на користь позивача;
-аналогічна ситуація стосується грошових коштів, переданих за борговими розписками від: 14.08.2015 р.; 10.03.2016 р.; 06.07.2016 р.; 07.11.2016 р. і грошовою розпискою без дати.
       Рішенням Мукачівського міськрайонного суду від 24 травня 2018 р. позов задоволено частково:
-Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 транспортний засіб «Toyota Yaris», 2002 року випуску, д/н НОМЕР_1 , і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у якості грошової компенсації Ѕ частину вартості автомобіля, що становить 18700 грн.;
-Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою від 08.07.2014 р. і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 3000 доларів США, що станом на 19.03.2018 р. еквівалентно 79050 грн.;
-Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою від 14.08.2015 р. і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 1000 доларів США, що станом на 19.03.2018 р.еквівалентно 26350 грн.;
-Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2  і ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою від 10.03.2016 р. і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 6900 доларів США, що станом на 19.03.2018 р. еквівалентно 181815 грн.;
-Визнано об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошові кошти за борговою розпискою без дати та в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу, стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 600 доларів США, що станом на 19.03.2018 р. еквівалентно 15810 грн.
       У визнанні об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошових коштів за борговою розпискою від 06.07.2016 р. і стягненні з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 8500 доларів США відмовлено.
       У визнанні об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошових коштів за борговою розпискою від 07.11.2016 р. і стягненні з  ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 500 доларів США відмовлено.
       Стягнуто з ОСОБА_1 3 217,25 грн. у відшкодування судового збору. 
        ОСОБА_1 просить скасувати це рішення частково та ухвалити нове рішення, яким відмовити в частині задоволених позовних вимог. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими та порушення норм процесуального права.
       Узагальнені та доречні доводи апеляційної скарги зводяться до такого:
-додані позивачем копії розписок є підтвердження отримання позивачем від покупців або продавців нерухомого майна певних авансових сум для передачі їх покупцями чи продавцям виключно на виконання делегованих позивачу доручень його клієнтів, відображених у нотаріального посвідчених довіреностях;
-грошові кошти, вказані в розписках, не є доходом відповідача від його зайняття підприємницькою діяльністю, а це кошти клієнтів, надані відповідачу для забезпечення укладання угод;
-грошові кошти, вказані в розписках не є спільною власністю подружжя;
-договір купівлі-продажу автомобіля був укладений за взаємною згодою і усною домовленістю із позивачем. Цей правочин був укладений виключно в інтересах сім`ї, а одержані гроші були використані для поточного ремонту житлового будинку. Позивач не зверталася до суду з вимогами скасувати договір купівлі-продажу автомобіля.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Апеляційну скаргу належить задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити, з таких підстав.
       Суд дійшов таких висновків:
-кошти, які відповідач надав згідно з розписками, є спільними коштами подружжя і вони надавалися із спільного бюджету сім`ї;
-відповідачем не надано доказів, які б спростовували доводи позивача про те, що при укладенні боргових розписок використовувалися кошти з сімейного бюджету;
-у частині відмови в задоволенні позовних вимог суд виходив із того, що боргові розписки від 06.07.2016 р. і 07.11.2016 р. оформлялися не як боргові розписки, а як договір купівлі-продажу та розписка про завдаток, яка передувала укладенню договору купівлі-продажу, і такий договір було укладено;
-продаж спірного автомобіля відбувався без згоди позивача, згідно зі звітом про оцінку майна ринкова вартість автомобіляіз урахуванням технічного стану, умов зберігання і комплектації склала 37 400 грн. Відповідачем не було надано доказів того, що гроші, отримані від продажу автомобіля, були використані в інтересах сім`ї. Відтак, суд вирішив стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за автомобіль у розмірі 18 700 грн.
       Колегія суддів не може погодитися із висновком суду першої інстанції у частині задоволених позовних вимог про визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 і ОСОБА_1 грошових коштів за борговими розписками від: 08.07.2014 р.; 14.08.2015 р.; 10.03.2016 р. і однією борговою розпискою без дати на суму 600 доларів США, оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, та через невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
       У статті 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 Цивільного кодексу України.
       Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
       Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
       Указані норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
       Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
       Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час придбання зазначеного майна. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.
       Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено у статті 61 СК України, згідно з частиною третьою якої, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
       Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондується з частиною четвертою статті 65 СК України, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
       Отже, за нормами сімейного законодавства умовою належності того майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя, до об`єктів спільної сумісної власності подружжя є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані з сім`єю інтереси одного з подружжя.
       Судом першої інстанції було визнано об`єктами права спільної сумісної власності, зокрема, грошові кошти за борговими розписками від:08.07.2014 р.; 14.08.2015 р.; 10.03.2016 р. і однією борговою розпискою без дати на суму 600 доларів США, і, відповідно, виходячи з принципу рівності часток у спільному майні подружжя було визнано за позивачем по Ѕ частині на грошові кошти передані по вказаних боргових розписках.
       Обґрунтовуючи позовні вимоги, сторона позивача посилалася на те, що грошові кошти в сумі 6000 доларів США за борговою розпискою від 08.07.2014 р., грошові кошти в сумі 2000 доларів США за борговою розпискою від 14.08.2015 р., грошові кошти в сумі 13 800 доларів США за борговою розпискою від 10.03.2016 р. і грошові кошти в сумі 1200 доларів СШАза борговою розпискою без дати є спільними коштами подружжя, відтак указані грошові кошти належить визнати об`єктом права спільної сумісної власності сторін і стягнути з відповідача на користь позивача Ѕ із указаних грошових сум.
       Указані грошові кошти передавалися ОСОБА_1 як аванс із метою купівлі квартир, однак договори купівлі-продажу квартир так і не укладалися, відтак грошові підлягали поверненню ОСОБА_1 .
       Із матеріалів справи вбачається, що 08.07.2014 р. ОСОБА_3 була надана розписка про те, що він прийняв від ОСОБА_1 за продаж ОСОБА_3 квартири в АДРЕСА_1 , суму 6000 доларів США (т.1 а.с.14).
       14.08.2015 р. ОСОБА_4 було надано розписку про завдаток, відповідно до якої вона отримала від ОСОБА_1 2000 доларів США за продаж квартири по АДРЕСА_2 (т.1 а.с.15).
       10.03.2016 р. ОСОБА_5 була надана розписка про те, що він отримав від ОСОБА_1 13 800 доларів США в рахунок проданої йому квартири по АДРЕСА_3 (т.1 а.с.16).
       Згідно з розпискою без дати ОСОБА_6 отримав від ОСОБА_1 1200 доларів США в рахунок вартості будинку в с. Горонда, яка згідно з домовленостю складає 4000 доларів США (т.1 а.с.19).
       У свою чергу, відповідач на спростовування доводів позивача також надав ряд письмових доказів, так зокрема:
-відомості від Мукачівської ОДПІ про взяття відповідача на облік як фізичну особу-підприємця 28.05.2008 р. (т.1 а.с.59)і відомості про ліквідацію фізичної особи-підприємця 19 січня 2017 р. (т.1 а.с.60-61);
-довіреність від 10.03.2016 р., якою ОСОБА_5 , діючи по довіреності від ОСОБА_7 уповноважив ОСОБА_1 розпоряджатися (вчиняти від імені ОСОБА_7 правочини, в тому числі договори купівлі-продажу, іпотечні договори, міни, передачі в оренду) квартирою за адресою: АДРЕСА_3 (т.1 а.с.64);
-довіреність від 16.11.2016 р., якою ОСОБА_6 уповноважив ОСОБА_1 представляти його інтереси, пов`язані з розпорядженням (продаж, обмін) житлового будинку, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 (т.1 а.с.65);
-договір купівлі-продажу квартиру, згідно з яким ОСОБА_1 як представник продавця ОСОБА_3 (на підставі довіреності серія НАА №200561, посвідченої 08 липня 2014 р.) продав ОСОБА_8 квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_5 (т.1 а.с.66-67);
-розписка від 15 серпня 2015 р. про те, що ОСОБА_4 повернула отриманий нею завдаток за квартиру по АДРЕСА_2 , ОСОБА_1 , в розмірі 2000 доларів США через те, що його клієнт відмовився від покупки квартири після її огляду (т.1 а.с.69).
       Отже, відповідачем надані письмові докази того, що грошові кошти, які були передані йому згідно з розписками, надані йому для здійснення операцій із приводу укладення договорів купівлі-продажу нерухомого майна, що підтверджується відповідними довіреностями. По розписці від 08.07.2014 р. був укладений договір купівлі-продажу квартири, а по розписці від 14.08.2015 р. гроші було повернуто покупцю.
       Натомість, судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки розпискам, які суд визнав спільною сумісною власністю подружжя, у контексті поданих відповідачем довіреностей. 
       Суд першої інстанції у своєму рішенні вказав, що він розцінює критично надані відповідачем розписки, оскільки, як зазначила позивач, кошти, які відповідач надав згідно з указаними розписками, є їх спільними коштами і надавалися зі спільного бюджету сім`ї.
       Так, позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги вказала, що кошти, надані згідно з борговими розписками, є спільними коштами подружжя, однак жодних належних і допустимих доказів цього суду не надала. Натомість, відповідачем спростовані твердження позивача, що грошові кошти, передані по розписках, є спільними коштами подружжя. 
       Із матеріалів справи чітко видно, що вказані кошти передавалися ОСОБА_1 як посереднику між продавцем і покупцем нерухомого майна (квартир і будинку), однак судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки вказаним фактам.
       Жодних належних і допустимих доказів у підтвердження позиції про те, що ці кошти є спільними коштами подружжя, позивачем не надано, і в ході судового розгляду таких не здобуто.
       Окрім того, позивач посилається на те, що розписки, наявні в матеріалах справи (по яким ніби то були передані кошти, які є спільними коштами подружжя), є саме борговими розписками.
       Із цього приводу належить зауважити наступне.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.
       Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов`язанням її повернення та дати отримання коштів.
       Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково та визнаючи грошові кошти за борговими розписками об`єктом права спільної сумісної власності, взагалі не встановив правової природи спірних розписок. Очевидно, що вони не є борговими розписками в розумінні норм цивільного закону.
       Також не вбачається зі змісту позовної заяви, з чого саме позивач виходила, вказуючи про те, що спірні розписки, по яких відповідачеві були передані кошти, є саме борговими, з їх змісту не вбачається, що їм може бути надана правова кваліфікація, саме як «боргових розписок».
       Суд першої інстанції неправильно застосував положення СК України, не встановив, чиєю власністю є спірні кошти, передані відповідачеві згідно з розписками, у зв`язку із чим фактично не вирішив спір по суті.
       Разом із тим, колегія суддів повністю погоджується із висновком суду першої інстанції щодо того, що продаж спірного автомобіля відбувався без згоди позивача, згідно зі звітом про оцінку майна ринкова вартість автомобіля, з урахуванням технічного стану, умов зберігання і комплектації склала 37 400 грн. Відповідачем не було надано доказів того, що гроші, отриманні від продажу автомобіля, були використані в інтересах сім`ї. Відтак, суд правомірно вирішив стягнути з відповідача на користь позивача грошову компенсацію за автомобіль у розмірі 18 700 грн.
       Доводи апеляційної скарги в цій частині не заслуговують на увагу, оскільки не спростовують висновків суду першої інстанції, є необґрунтованими та недоведеними.
       Отже, за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить змінити як частково суперечне положенням ст. 263 ЦПК України та ухвалити постанову про часткове задоволення позовних вимог.
       Керуючись ст.ст. 89,263, 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.                                                                                          2.Рішення Мукачівського міськрайонного суду від 24 травня 2018 року змінити, виклавши його резолютивну частину в наступній редакції:                 2.2. Визнати об`єктом права спільної сумісної власності  ОСОБА_2 та  ОСОБА_1  транспортний засіб «Toyota Yaris», 2002 року випуску, д/н  НОМЕР_1 , і в порядку поділу майна, набутого за час шлюбу,  стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 у якості грошової компенсації Ѕ частину вартості автомобіля, що становить 18 700 грн.                                  2.3. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 відмовити.                         3.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         4.Повне судове рішення складено 03 січня 2020 р.
Судді: