Справа № 306/1175/18

П О С Т А Н О В А
Іменем України

06 лютого 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:
       головуючого - судді Куштана Б.П. (доповідача), 
       суддів: Джуги С.Д. і Кожух О.А. 
       з участю секретаря Юрочко А.П.,                                                        розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» на рішення Свалявського районного суду від 03 квітня 2019 року (у складі судді Жиганської Н.М.) за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
ВСТАНОВИВ:
       ПАТ «Закарпатгаз» (надалі - Товариство) звернулося до суду з позовом у червні 2018 р. 
       Просило стягнути з відповідача на свою користь 125 000 грн. суму заборгованості та вирішити питання розподілу судових витрат.
       На обґрунтування позовних вимог указало, що 08.02.2018 р. між Товариством і ОСОБА_1 укладений договір на відшкодування вартості втрат природного газу. Споживач зобов`язався компенсувати Оператору ГРМ вартість природного газу, обсяг якого перераховано згідно з актом-розрахунком від 08.02.2018 р. унаслідок порушення на ринку природного газу, зафіксованого актом про порушення від 07.02.2018 р. №2, і яке споживач визнає як допущене з його вини.
       Відповідно до умов договору загальна сума, яка підлягає сплаті за договором, склала 300 000 грн., оплата проводиться у термін до 31.03.2018 р. згідно із затвердженим графіком.
       Споживачем здійснено лише часткову оплату заборгованості, залишок заборгованості відповідно до договору складає 125 000 грн.
       Оскільки боржником не виконано добровільно взяті на себе зобов`язання і порушено умови договору №4 від 17.05.2016 р., Товариство з метою забезпечення виконання договору вимушене звернутися до суду з цим позовом.
       Рішенням Свалявського районного суду від 03 квітня 2019 р.у позові відмовлено.
       Товариство просить скасувати це рішення і ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та стягнути з відповідача судові витрати. Доводить про неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи танеправильне застосування норм матеріального права. Узагальнені доводи апеляційної скарги зводяться до наступного:
-споживач повністю визнала наявність порушення у вигляді несанкціонованого газопроводу та виявила бажання добровільно оплатити вартість не облікованого об`єму природного газу;
-суд дійшов передчасного висновку стосовно неукладеності договору;
-суд дійшов хибного висновку, що у відповідача виникли зобов`язання перед Товариством на підставі акту-розрахунку від 08.02.2018 р. і не виникло жодних зобов`язань за договором від 08.02.2018 р.
       Письмового відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.
       Апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення скасуванню із ухваленням нового про задоволення позовних вимог, із таких мотивів. 
       Суд виходив із безпідставності позовних вимог.
       При цьому встановив, що 07.02.2018 р. Товариством було складено акт про порушення №2/1055, відповідно до якого встановлено порушення Кодексу газорозподільних систем, зокрема виявлено несанкціоновану врізку та несанкціонований газопровід, внаслідок чого здійснювався несанкціонований відбір газу без обліку у житловому будинку АДРЕСА_1 (а.с.7). Акт складено в присутності представника споживача, особи, що проживає у вказаному будинку - ОСОБА_2 , зокрема останній акт підписав та отримав його копію.
       08.02.2018 р. в м. Ужгород у присутності відповідача та ОСОБА_2 відбувся розгляд акту про порушення № 2 від 07.02.2018 р. і здійснено до нарахування вартості необлікованого спожитого природного газу на загальну суму 300 000 грн. (а.с.8). Акт-розрахунок необлікованого (донарахованого) об`єму та обсягу природного газу і його вартості споживачу (фізичній особі) підписав ОСОБА_2 
       08.02.2018 р. між Товариством і ОСОБА_1 укладено договір на відшкодування вартості втрат природного газу, згідно з яким ОСОБА_1 зобов`язалася оплатити 300 000 грн. у строк до 31.03.2018 р. (а.с.5-6).
       22.02.2018 р. ОСОБА_1 уповноважила ОСОБА_2 представляти її інтереси в Товаристві на підставі довіреності (а.с.13).
       Відповідно до платіжного доручення № 29837392 від 13 лютого 2018 р. ОСОБА_2 проведено оплату за відшкодування збитків у сумі 50 000 грн. (а.с.90), згідно з платіжним дорученням№ 0310240038 від 02.03.2018 р. ОСОБА_2 проведено оплату в сумі 100 000 грн. за спожитий газ (а.с.91), відповідно до платіжного доручення № 30361493 від 05.03.2018 р. ОСОБА_2 проведено оплату за відшкодування збитків у сумі 25000 грн. (а.с.92).
       Отже, акт про порушення відповідачем визнано та частково проведено оплату заподіяних збитків у сумі 175 000 грн.
       Суд першої інстанції дійшов таких висновків.
       Договір, укладений 08.02.2018 р., не містить даних про те, що він підписаний представником за довіреністю ОСОБА_2 , а неідентифікований підпис стоїть біля запису « ОСОБА_1 ». Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Отже, вказаний договір не може вважатися таким, що породив певні зобов`язання перед Товариством для ОСОБА_1 .
       Таким чином, у відповідача виникли зобов`язання перед Товариством на підставі акту-розрахунку від 08.02.2018 р. і рахунку № 1 на оплату необлікованого (несанкціонованого) газу і не виникло жодних зобов`язань за договором від 08.02.2018 р.
       Із такими висновками колегія суддів погодитися не може через їх невідповідність обставинам справи.
       Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
       За приписом ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
       Частиною 2 ст. 13 та ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно з п.3 Розділу І Правил постачання природного газу, затверджених Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2496 та п.1.3 Типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, затвердженого Постановою НКРЕКП від 30.09.2015 № 2500, постачання природного газу побутовому споживачу здійснюється на підставі договору, що укладається між ним та постачальником на умовах типового договору постачання природного газу побутовим споживачам, що укладається шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
       Відповідно до п.2 Розділу ІІ Правил №2496, за договором постачання природного газу постачальник зобов`язаний поставити побутовому споживачу природний газ у необхідних для нього об`ємах (обсягах), а побутовий споживач зобов`язаний своєчасно оплачувати постачальнику вартість природного газу у розмірі, строки та порядку, що визначені договором.
       Договір постачання природного газу побутовим споживачам укладається з урахуванням ст.ст.633,634,641 та 642 Цивільного кодексу України шляхом заявочного приєднання побутового споживача до умов договору постачання природного газу побутовим споживачам, що розміщений на офіційному веб-сайті Регулятора та постачальника і не потребує двостороннього підписання письмової форми договору.
       Згідно з п.4 Розділу І Правил №2496 та п.1.3 Типового договору №2500, якщо споживач не повернув постачальнику заяву-приєднання, фактом згоди споживача на приєднання до умов договору (акцептування заяви-приєднання), є сплачений споживачем рахунок (квитанція) постачальника за поставлений природний газ, а щодо постачальника із спеціальними обов`язками - і факт фактичного споживання природного газу після офіційного опублікування договору таким постачальником. 
       Згідно з ч.ч.2,3 ст.13 Закону України «Про ринок природного газу» споживач зобов`язаний забезпечувати своєчасну та повну оплату вартості природного газу згідно з умовами договорів. У разі порушення або невиконання своїх обов`язків споживач несе відповідальність згідно з законом.
       Відповідно до ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом ( ст.610 ЦК України).
       Суд першої інстанції дійшов помилкового висновку стосовно того, що у ОСОБА_1 не виникло жодних зобов`язань перед Товариством відповідно до умов укладеного договору від 08.02.2018 р.
       Із матеріалів справи видно, що 07.02.2018 р. Товариством було складено акт про порушення №2/1055, яким установлено наявність несанкціонованого газопроводу, через який витрата природного газу не обліковується. Указаний акт був підписаний, зокрема, ОСОБА_2 .
       Актом-розрахунком від 08.02.2018 р. установлена вартість не облікованого газу до сплати - 300 000 грн.
       На виконання указаного акту між Товариством і ОСОБА_1 було укладено договір на відшкодування вартості втрат природного газу. 
       У п.1.2. указаного договору вказано про те, що споживач визнає порушення як допущене з його вини. Окрім того, споживачем на виконання умов цього договору було проведено оплату вартості не облікованого спожитого газу на загальну суму 175 000 грн.
       Отже, наявні всі підстави констатувати, що договір повністю відповідає вимогам ст.638 ЦК України, споживачем частково виконувалися умови цього договору, вимог про визнання договору від 08.02.2018 р. недійсним із тих чи інших підстав споживачем не заявлено.
       Таким чином, відмова в задоволенні позовних вимог Товариства з підстав нестворення для ОСОБА_1 жодних обов`язків згідно з договором на відшкодування вартості втрат природного газу є помилковою.
       З а результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку, що рішення суду першої інстанції належить скасувати як суперечне положенням ст. 263 ЦПК України та ухвалити постанову про відмову в задоволенні позову за безпідставністю.
       Керуючись ст.ст. 263, 374 ч.1 п.2, 376 ч.3 п.4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, - 

ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» задовольнити.         2.Рішення Свалявського районного суду від 03 квітня 2019 року скасувати.
3. Позов публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» задовольнити.                                                 4.Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Закарпатгаз» 125 000 (сто двадцять п`ять тисяч) грн. суми заборгованості та 4 687,50 (чотири тисячі шістсот вісімдесят сім) грн. у відшкодування судового збору.         5.Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.                                                                         6.Повне судове рішення складено 17 лютого 2020 р.
Судді: