ПОСТАНОВА
Іменем України

17 січня 2020 року 
Київ

справа №818/40/17
адміністративне провадження №К/9901/1609/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Єресько Л.О.,
суддів: Загороднюка А.Г.,  Соколова В.М., 
розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу № 818/40/17
за позовом  ОСОБА_1 до Сумської міської ради, Виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання протиправною бездіяльність
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 
на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 19 червня 2017 року, ухвалену суддею Прокудіною Н.Г.  
та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року, ухвалену колегією суддів у складі: головуючого судді Шевцової Н.В., суддів: Мінаєвої О.М., Макаренко Я.М.

УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обгрунтування
1. У лютому 2017 року до Зарічного районного суду м.Суми надійшов адміністративний позов ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) до Сумської міської ради (далі - відповідач-1), Виконавчого комітету Сумської міської ради (далі - відповідач-2), в якому, з урахуванням уточнень, просив суд:
1.1. визнати протиправною бездіяльність Виконавчого комітету Сумської міської ради щодо безпідставної відмови в задоволенні запиту ОСОБА_1 на інформацію № 353/03.02.03-02 від 21 червня 2016 року;
1.2. стягнути з Виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати, що пов`язані із прибуттям до суду, добові витрати та компенсацію за відрив від звичайних занять.
2. В обґрунтування позовної заяви позивач вказував на те, що 21 червня 2016 року звернувся до Сумської міської ради із запитом про надання публічної інформації та копії документів, який не був задоволений у зв`язку з тим, що для надання витребовуваної інформації необхідно виготовити світлокопії у кількості 24 аркуші, за які він мав сплатити 1,45 грн за виготовлення однієї копії сторінки. Дану відповідь відповідач виклав у листі-відповіді від 29 червня 2016 року за вих. № 353/03.02.03-02. З огляду на таку відповідь повторно звернувся до відповідача з проханням надати калькуляцію (розрахунок і складові) вартості виготовлення копії (світлокопії) одного аркушу. Однак, відповіді ні на перше звернення від 21 червня 2016 року, ні на повторне - від 15 липня 2016 року, не отримав, а тому, звернувся до суду з позовом до Сумської міської ради у відповідності до Закону України "Про доступ до публічної інформації".
2.1. Враховуючи, що 21 серпня 2016 року відділ логістики та зв`язку Сумського міськвиконкому скопіював запитувану інформацію на флешку позивача та надав можливість сфотографувати всю іншу супутню інформацію, пов`язану з конкурсом та виконкомом, то 09 червня 2017 року останній уточнив позовні вимоги та просив визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Сумської міської ради - щодо безпідставної відмови в задоволенні запиту ОСОБА_1 на інформацію № 353/03.02.03-02 від 21 червня 2016 року, що й стало причиною звернення до суду з даним позовом.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3. Постановою Зарічного районного суду м.Суми від 19 червня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
3.1. Визнано протиправною бездіяльність виконавчого комітету Сумської міської ради щодо безпідставної відмови в задоволенні запиту ОСОБА_1 на інформацію № 353/03.02.03-02 від 21 червня 2016 року. Стягнуто з виконавчого комітету Сумської міської ради на користь ОСОБА_1 витрати, що пов`язані із прибуттям до суду 190 грн. 80 коп.
4. Задовольняючи адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-2 безпідставно відмовив позивачу у задоволенні його інформаційного запиту від 21 червня 2016 року. Відмовляючи позивачу в частині розподілу судових витрат, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано жодного доказу в обґрунтування компенсації добових та за відрив від звичайних робіт в розмірі 586,30 грн.
5. Виконавчий комітет Сумської міської ради, не погодившись з постановою суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу.
6. Не погодившись з постановою суду першої інстанції в частині розподілу судових витрат, позивачем подано також апеляційну скаргу.
7. Постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Апеляційну скаргу Виконавчого комітету Сумської міської ради задоволено. Постанову Зарічного районного суду м. Суми від 19 червня 2017 року у справі № 818/40/17 скасовано. Прийнято нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Сумської міської ради, Виконавчого комітету Сумської міської ради про визнання протиправною бездіяльності відмовлено.
8. Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні адміністративного позову, суд апеляційної інстанції вказав, що враховуючи приписи пункту 3 частини 1 статті 21 Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 2939-VI від 13 січня 2011 року (далі - Закон № 2939-VI) та Порядок відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 17 вересня 2013 року № 440 відповідач-2 як суб`єкт владних повноважень, відмовляючи у наданні запитуваної інформації, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством. Також, суд апеляційної інстанції вказав, що розрахунок Виконавчого комітету Сумської міської ради від 24 червня 2016 року № 48 не перевищує граничних норм витрат на копіювання або друк документів та відповідає нормам чинного законодавства.
Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги та її рух в касаційній інстанції
9. 08 листопада 2017 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 про скасування постанови Зарічного районного суду м. Суми від 19 червня 2017 року та постанови Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року з підстав порушення судами норм матеріального та процесуального права, у якій скаржник просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції; змінити рішення суду першої інстанції в частині стягнення судових витрат та стягнути з Виконавчого комітету Сумської міської ради судові витрати в сумі 897,10 грн, а також стягнути з відповідача на користь місцевого бюджету судові витрати в розмірі 640,00 грн.
10. У касаційній скарзі скаржник посилається на те, що відповідач-2 безпідставно відмовив позивачу у задоволенні його інформаційного запиту від 21 червня 2016 року з підстав нездійснення оплати фактичних витрат на копіювання документів, оскільки запитувана позивачем інформація становить суспільний інтерес, а згідно чинного законодавства плата за копіювання та друк інформації, що становить суспільний інтерес не стягується. 
10.1. Також вказував на те, що відповідно до частини 2 статті 21 Закону № 2939-VI передбачено відшкодування фактичних витрат на копіювання та друк запитуваних документів обсяг більше як 10 сторінок, а надання перших 10 сторінок визнано законом безкоштовним, тому стягнення плати за друк всіх сторінок, починаючи з першої, коли їх загальна кількість перевищує 10 сторінок є протиправним.
10.2. Крім того зазначав, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме: статтю 91, частину 1 статті 94, статтю 159 КАС України, що призвело до неправильного вирішення питання в частині розподілу судових витрат. 
11. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017року № 2147-VІІІ "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів" (далі - Закон № 2147-VІІІ).
12. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції вищевказаного Закону, обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
13. У зв`язку із початком роботи Верховного Суду, на виконання підпунктів 1, 7 пункту 1 Розділу VII "Перехідні положення" КАС України матеріали касаційної скарги передано до Верховного Суду.
14. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
15. 21 грудня 2017 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя - доповідач) Желтобрюх І.Л., суддів Білоус О.В., Смокович М.І.
16. Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2017 року відкрито касаційне провадження за вказаною касаційною скаргою.
17. Згідно з протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 червня 2019 року, який здійснено на підставі розпорядження заступника керівника апарату Верховного Суду - керівника секретаріату Касаційного адміністративного суду від 11 червня 2019 року №690/0/78-19 у зв`язку із зміною спеціалізації та введенням до іншої палати судді - доповідача Желтобрюх І.Л. (Рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20.05.2019 № 14), що унеможливлює її участь у розгляді касаційних скарг, визначено новий склад колегії суддів: головуючий суддя (суддя-доповідач) Єресько Л.О., судді Загороднюк А.Г., Соколов В.М.
18. Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду Єресько Л.О. від 15 січня 2020 року дана касаційна скарга була прийнята до провадження, закінчено підготовчі дії та призначено її до розгляду в порядку письмового провадження у відповідності до вимог пункту 5 частини 1 статті 340 та статті 345 КАС України.
Позиція інших учасників справи 
19. 23 січня 2018 року від Виконавчого комітету Сумської міської ради надійшов відзив на касаційну скаргу, де відповідач-2 посилається на не обґрунтованість доводів даної касаційної скарги та просить її відхилити, а рішення прийняті судом першої та апеляційної інстанцій залишити без змін. Вказували на те, що у відповідь на запит, публічна інформація має надаватися в тій формі, у якій вона зберігається. Закон № 2939-VI не вимагає від розпорядника здійснювати сканування документів, що запитуються, навіть на вимогу запитувача. Так, із запиту № 353/03.02.03-02 від 21 червня 2016 року слідує, що позивач просив надати йому відповідь поштою, електронну пошту або будь-які інші можливості отримання інформації ОСОБА_1 не вказував. 
Установлені судами фактичні обставини справи
20. 21 червня 2016 року ОСОБА_1 звернувся до Сумської міської ради з інформаційним запитом на отримання публічної інформації, стосовно надсилання на його поштову адресу копій документів , а саме: 1) список членів виконавчого комітету Сумської міської ради, 2) список присутніх членів виконавчого комітету Сумської міської ради на засіданні 21 червня 2016 року, 3) рішення Виконавчого комітету Сумської міської ради «Про проведення конкурсу з перевезення пасажирів на міських автобусних маршрутах загального користування в м. Суми», 4) копії документів, які надали громадські організації для участі в конкурсі з перевезення пасажирів (статут, характеристики на претендентів). Відповідь просив надати поштою (а.с.76).
21. Позивача ОСОБА_1 було повідомлено про те, що відповідно до частин 2, 3 статті 21 Закону № 2939-VI необхідно відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Запитувані документи на паперових носіях будуть надіслані після оплати рахунку на копіювання і надіслано йому рахунок № 48 від 24 червня 2016 року для здійснення оплати витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію . Кількість сторінок - 24, вартість за 1 сторінку 1,45 грн, разом 34 грн. 80 коп. (а.с. 73).
22. Оскільки ОСОБА_1 документу про проведення такої оплати не представив, листом № 353/03.02.03-02 від 02 вересня 2016 року Виконавчим комітетом Сумської міської ради його було повідомлено про відмову у наданні запитуваної інформації (а.с.72).
Позиція Верховного Суду
Релевантні джерела права й акти їх застосування
23. Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
24. Відповідно до частини 2 статті 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно, письмово або в інший спосіб - на свій вибір.
25. Згідно з частиною 1 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21 травня 1997 року (далі - Закон № 280/97-ВР) рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
26. Порядок здійснення та забезпечення права кожного на доступ до інформації, що знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом, та інформації, що становить суспільний визначає Закон № 2939-VI (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин).
27. За визначенням статті 1 Закону № 2939-VI публічна інформація - це відображена та задокументована будь-якими засобами та на будь-яких носіях інформація, що була отримана або створена в процесі виконання суб`єктами владних повноважень своїх обов`язків, передбачених чинним законодавством, або яка знаходиться у володінні суб`єктів владних повноважень, інших розпорядників публічної інформації, визначених цим Законом. Публічна інформація є відкритою, крім випадків, встановлених законом.
28. Одним зі шляхів забезпечення доступу до інформації є її надання за запитами на інформацію (частина 2 статті 5 Закону № 2939-VI).
29. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 13 цього Закону розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання.
30. Статтею 14 Закону № 2939-VI встановлено обов`язки розпорядника інформації, серед яких обов`язок оприлюднювати інформацію про свою діяльність та прийняті рішення та надавати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації.
31. Положеннями статті 19 Закону № 2939-VI визначено, що запит на інформацію - це прохання особи до розпорядника інформації надати публічну інформацію, що знаходиться у його володінні. Запитувач має право звернутися до розпорядника інформації із запитом на інформацію незалежно від того, стосується ця інформація його особисто чи ні, без пояснення причини подання запиту. Запит на інформацію може бути індивідуальним або колективним. Запити можуть подаватися в усній, письмовій чи іншій формі (поштою, факсом, телефоном, електронною поштою) на вибір запитувача.
32. Відповідно до статті 21 Закону № 2939-VI інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк. Розмір фактичних витрат визначається відповідним розпорядником на копіювання та друк в межах граничних норм, встановлених Кабінетом Міністрів України. У разі якщо розпорядник інформації не встановив розміру плати за копіювання або друк, інформація надається безкоштовно. При наданні особі інформації про себе та інформації, що становить суспільний інтерес, плата за копіювання та друк не стягується.
33. Частиною 1 статті 22 Закону № 2939-VI визначено випадки, у яких розпорядник інформації має право відмовити в задоволенні запиту в таких випадках: 1) розпорядник інформації не володіє і не зобов`язаний відповідно до його компетенції, передбаченої законодавством, володіти інформацією, щодо якої зроблено запит; 2) інформація, що запитується, належить до категорії інформації з обмеженим доступом відповідно до частини другої статті 6 цього Закону; 3) особа, яка подала запит на інформацію, не оплатила передбачені статтею 21 цього Закону фактичні витрати, пов`язані з копіюванням або друком; 4) не дотримано вимог до запиту на інформацію, передбачених частиною п`ятою статті 19 цього Закону. 
Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи.
36. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить із такого.
37. З метою визначення меж розгляду справи Верховним Судом підлягають застосуванню правила статті 341 КАС України, відповідно до яких під час розгляду справи в касаційному порядку суд в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. При цьому, суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
38. Згідно частини 3 статті 211 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017) підставами касаційного оскарження є порушення судом норм матеріального чи процесуального права, що кореспондує нормі частини 4 статті 328 КАС України (в редакції чинній після 15.12.2017).
39. Критерії оцінки правомірності оскаржуваних рішень на момент їх ухвалення визначалися статтею 159 КАС України (в редакції чинній до 15.12.2017), відповідно до якої судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
40. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
41. У даному провадженні суди першої та апеляційної інстанцій по різному застосували положення частини другої статті 21 Закону № 2939-VI, у зв`язку з чим прийшли до протилежних висновків у вирішенні питання про відшкодування запитувачем інформації фактичних витрат на виготовлення копій запитуваних документів у межах надання запитувачу копій документів обсягом до 10 сторінок безкоштовно:
41.1. суд першої інстанції виходив з того, що відповідач-2 безпідставно відмовив позивачу у задоволенні його інформаційного запиту від 21 червня 2016 року, оскільки відповідач-2 не повідомив ОСОБА_1 про можливість надати йому запитувану інформацію в електронному вигляді або скопіювати чи сфотографувати власними технічними засобами, а також не роз`яснив позивачу його право на отримання копій документів обсягом до 10 сторінок безкоштовно.
41.2. суд апеляційної інстанції вказував на те, що відповідач-2 як суб`єкт владних повноважень, відмовляючи у наданні запитуваної інформації, діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені чинним законодавством, оскільки відповідно до частин 2, 3 статті 21 Закону № 2939-VI та Порядку відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію затвердженого рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 17 вересня 2013 року № 440 позивачем необхідно відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк запитуваних документів, обсяг яких складає 24 сторінки.
42. Вирішуючи вимоги касаційної скарги в межах її доводів, Верховний Суд зазначає, що з буквального тлумачення положень частини другої статті 21 Закону № 2939-VI слідує, що задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний оплатити витрати, пов`язані з копіюванням документів понад встановлений обсяг. Копії 10-ти сторінок документу надаються безкоштовно.
43. Так, частинами 1, 2 статті 21 Закону № 2939-VI передбачено, що інформація на запит надається безкоштовно. У разі якщо задоволення запиту на інформацію передбачає виготовлення копій документів обсягом більш як 10 сторінок, запитувач зобов`язаний відшкодувати фактичні витрати на копіювання та друк.
44. Конституційний Суд України в ухвалі щодо необхідності офіційного тлумачення частини 1 статті Закону № 2939-VI зазначив, що положеннями частини 2 статті 21 Закону викладені чітко, зрозуміло і передбачають відшкодування запитувачем фактичних витрат на копіювання та друк документів понад встановлену кількість сторінок, а тому не потребують офіційної інтерпретації (ухвала від 25 червня 2013 року №29-у/2013).
45. Тож виставлення запитувачу рахунку на оплату відшкодування витрат, пов`язаних з копіюванням та друком, всього об`єму запитуваної інформації (документів) є неправомірним та таким, що суперечить положенням вказаного Закону. 
46. Судом апеляційної інстанцій встановлено, що обсяг запитуваних позивачем документів становить 24 сторінки, а тому, згідно частин 2, 3 статті 21 Закону № 2939-VI та Порядок відшкодування фактичних витрат на копіювання або друк документів, що надаються за запитом на інформацію, затвердженого рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 17 вересня 2013 року № 440, безкоштовне надання копій запитуваних документів є неможливим. 
47. При цьому, судом перевірено розрахунок виконавчого комітету Сумської міської ради від 24 червня 2016 року № 48, за наслідками чого суд дійшов висновку, що він не перевищує граничних норм витрат на копіювання або друк документів та відповідає нормам чинного законодавства.
48. Верховний Суд вважає висновок суду апеляційної інстанції про неможливість безкоштовного надання запитуваних копій документів та необхідність відшкодувати ОСОБА_1 фактичні витрати на копіювання та друк запитуваних документів, обсяг яких складає 24 сторінки без урахування обов`язку відповідача надавати інформацію обсягом до 10 сторінок безкоштовно, такими, що грунтуються на помилковому тлумаченні норми частини другої статті 21 Закону № 2939-VI.
49. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду погоджується із доводами скаржника про необхідність відшкодування ним фактичних витрат на копіювання і друк документів тільки 14 сторінок, а 10 перших сторінок повинні були надаватися відповідачем безкоштовно.
50. Стосовно доводів скаржника про те, що запитувана позивачем інформація становить суспільний інтерес, у зв`язку з чим при наданні такої інформації плата за копіювання та друк не стягується, колегія суддів Верховного Суду зазначає наступне.
51. Суспільний інтерес - гнучке поняття, яке змінюється з часом і залежно від обставин конкретної справи.
52. Поняття суспільного інтересу частково розкривається в статті 29 Закону України «Про інформацію» № 2657-XII від 02 жовтня 1992 року, у якій міститься перелік інформації, яка становить предмет суспільного інтересу, і, таким чином, є суспільно необхідною. Цей перелік не є вичерпним і включає інформацію, яка: свідчить про загрозу державному суверенітету, територіальній цілісності України; забезпечує реалізацію конституційних прав, свобод і обов`язків; свідчить про можливість порушення прав людини, введення громадськості в оману, шкідливі екологічні та інші негативні наслідки діяльності (бездіяльності) фізичних або юридичних осіб.
53. Верховний Суд зазначає, що ані в запиті на інформацію, ані в адміністративному позові скаржник не мотивував запитувану інформацію суспільним інтересом та не зазначав, в чому саме полягає суспільний інтерес до такої інформації, як і не вказував чи буде сприяти отримання такої інформації реалізації функції позивача зі сприяння публічній дискусії з питань, що хвилюють суспільство.
54. Стосовно вимоги позивача про компенсацію добових витрат у зв`язку з переїздом до іншого населеного пункту, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що у задоволенні вказаних вимог слід відмовити з огляду на незначну відстань між місцем проживання позивача та місцезнаходженням суду, а також на участь у судових засіданнях протягом нетривалого часу.
55. Подібний висновок вже був висловлений у постанові Верховного Суду від 25 жовтня 2018 року у справі № 580/214/15-а, від 18 квітня 2018 року у справі № 818/1003/16, від 30 жовтня 2019 року у справі № 580/864/17 і Суд не знаходить підстав для відступу від нього.
56. Посилання скаржника у касаційній інстанції на те, що на його користь підлягають додатковому стягненню добові витрати в сумі 60 грн, колегія суддів Верховного Суду відхиляє з огляду на те, що постановою Кабінету Міністрів від 27 квітня 2006 року №590 "Про граничний розмір компенсації витрат, пов`язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави" не передбачено компенсацію добових витрат у зв`язку з участю у судових засіданнях по адміністративній справі. 
57. При цьому, дія постанови Кабінету Міністрів України від 02 лютого 2011 року №98, на яку скаржник посилається в касаційній скарзі, розповсюджується лише на державних службовців, а також інших осіб, що направляються у відрядження підприємствами, установами та організаціями, які повністю або частково утримуються (фінансуються) за рахунок бюджетних коштів, до переліку яких позивач не належить.
58. З приводу вимоги про стягнення витрат на проїзд позивача до суду, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що з наданих позивачем квитків неможливо встановити особу, яка їх придбала, а тому неможливо зробити висновок про те, що ці квитки придбавалися саме для прибуття позивача у відповідні судові засідання, у зв`язку з чим, колегія суддів вважає за необхідне не відносити такі витрати до судових витрат по даній справі, що підлягають відшкодуванню.
59. Щодо вимоги позивача про компенсацію за відрив від звичайних занять, колегія суддів Верховного Суду зазначає, що вказує на необхідність документального підтвердження понесених ОСОБА_1 витрат.
60. Колегія суддів Верховного Суду зазначає, що ані до суду першої інстанції, ані до суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 не надав жодного доказу в обґрунтування компенсації за відрив від звичайних робіт, тобто не надано доказів які саме звичайні заняття були позивачем заплановані та не здійснені у зв`язку з явкою до суду, у зв`язку з чим, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
61. З урахуванням наведеного, на думку колегії суддів Верховного Суду, помилковим є висновки суду апеляційної інстанції про наявність правових підстав для відмови у задоволенні адміністративного позову.
62. Оцінюючи висновки суду апеляційної інстанції та доводи касаційної скарги в сукупності, Верховний Суд вважає, що неврахування вищевказаних обставин, порушення норм матеріального права призвело до помилкового висновку суду апеляційної інстанції та неправильного вирішення спору в частині відмови у визнанні протиправною бездіяльності відповідача надати на запит ОСОБА_1 документів безкоштовно в обсязі, визначеному частиною другою статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації".
63. Відповідно до частини 1 статті 351 КАС України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
64. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
65. З урахуванням того, що фактичні обставини справи судом апеляційної інстанцій встановлено повно, але неправильно застосовано норми матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого судового рішення у вищевказаній частині, відповідно до повноважень, наданих статтею 349 КАС України, Верховний Суд вважає необхідним судове рішення суду апеляційної інстанції скасувати в частині відмови у визнанні протиправною бездіяльності виконавчого комітету Сумської міської ради надати на запит ОСОБА_1 документів безкоштовно в обсязі, визначеному частиною другою статті 21 Закону № 2939-VI та ухвалити нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в цій частині задовольнити. 
66. В іншій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року відповідає вимогам матеріального та процесуального права та підлягає залишенню без змін.
Висновки щодо розподілу судових витрат
67. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
2. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року - скасувати в частині відмови у визнанні протиправною бездіяльності виконавчого комітету Сумської міської ради надати на запит ОСОБА_1 документів безкоштовно в обсязі, визначеному частиною другою статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації" та прийняти нове рішення, яким задовольнити адміністративний позов в цій частині.
2.1. Визнати протиправною бездіяльність виконавчого комітету Сумської міської ради щодо безпідставного не надання на запит ОСОБА_1 документів безкоштовно в обсязі, визначеному частиною другою статті 21 Закону України "Про доступ до публічної інформації". 
2.2. В іншій частині постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 11 жовтня 2017 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
Л.О. Єресько
А.Г. Загороднюк 
 В.М. Соколов 
Судді Верховного Суду