ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова 
Іменем України 

17 лютого 2020 року
м. Харків

Справа № 628/1690/19        
Провадження № 22-ц/818/955/20

Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Пилипчук  Н.П. ,
суддів: Кругової С.С., Бровченка І.О.,

Учасники справи:
позивач – фізична особа-підприємець « ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 ,
третя особа - ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА»

розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи в місті Харкові цивільну справу 

за позовом фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 », представник позивача - адвокат Самойленко Петро Миколайович, до ОСОБА_2 , 3-я особа: ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА», про відшкодування збитків в порядку регресу,
       
за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 жовтня 2019 року, ухвалене суддею Коваленко О.А., в залі суду в м. Куп`янськ 

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець « ОСОБА_1 » в особі представника адвоката Самойленко П.М. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку регресу, вказавши наступне.

В обгрунтування позову посилався на те, що 15 серпня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 584175-02-21-01, згідно умов якого страховик прийняв під страховий захист майнові інтереси страхувальника, повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Peugeot 308», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування. 18.05.2017 року в м. Харкова по просп. Московському 102/112 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen, д.н.з НОМЕР_2 » під керуванням відповідача та автомобіля «Peugeot 308», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_4 . В результаті вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Peugeot 308», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». Відповідно до постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2017 року відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності. Виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору добровільного страхування, на підставі страхового акту до договору страхування наземного транспорта №584175-02-21-01 від 15.08.2012 року ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у розмірі 104808, 20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями. З огляду на вищезазначене, у відповідача виникло зобов`язання відшкодувати завдані збитки в порядку регресу у розмірі сплаченого страховиком страхового відшкодування. 14.01.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_1 " (новий кредитор) укладено Договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування № 584175-02-21-01 від 15.08.2012 року. Таким чином, до позивача перейшло право вимоги щодо стягнення з відповідача вищевказаної суми боргу.
    
На підставі викладеного, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача завдані збитки в порядку регресу у розмірі 58899, 60 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 9605,00 грн.

Рішенням Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 жовтня 2019 року позов фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 », представник позивача - адвокат Самойленко Петро Миколайович – задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 , на користь ФОП ОСОБА_1 , завдані збитки в порядку регресу у розмірі 58 899 (п`ятдесят вісім тисяч вісімсот дев`яносто дев`ять) грн.. 60 коп., витрати по сплаті судового збору в розмірі 768, 40 грн. та витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 9605, 00 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 ,просить скасувати рішення суду першої інстанції, та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи. 

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не було враховано, що відповідно до страхового полісу серії АЕ № 9882005 страховиком відповідача з страховим лімітом 100000, 00 грн. на момент вчинення ДТП було ПрАТ «СК «Євроінс Україна», за яким ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну становив 100000, 00 грн. Отже, відповідач повинна відповідати лише в сумі, що перевищує 99000, 00 грн. (страховий ліміт відповідальності 100000, 00 грн. – франшиза, передбачена договором у сумі 1000, 00 грн.). Відповідач у добровільному порядку задовольнила регресну вимогу та перерахувала на рахунок ФОП ОСОБА_5 суму 5808,20 грн., що дорівнювала фактичній різниці між сумою, виплаченою ПрАТ «Вусо», та сумою страхового ліміту відповідальності ПрАТ «СК «Євроінс Україна» за врахуванням франшизи (104808,20-99000, 00=5808,20). Інша сума відшкодування у розмірі 99000, 00 грн. в межах страхового ліміту відповідальності підлягає стягненню з страховика ПрАТ «СК «Євроінс Україна». Крім того, реальний збиток, який нанесений власнику автомобіля «Peugeot 308», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » дорівнює 41059, 90 грн., як встановлено рішенням Господарського суду м. Києва від 23.04.2018 року, а сума страхового відшкодування, що виплачена ПрАТ «Вусо» на користь ОСОБА_4 у розмірі 104808, 20 грн. визначена страховиком всупереч вимогам Договору страхування № 584175-02-21-01 від 15.08.2012 р., а тому є власними витратами страхової компанії, отриманими внаслідок здійснення підприємницької діяльності, які не підлягають відшкодуванню відповідачем. Крім того, ПрАТ «ВУСО» 18.04.2018 р. відступило права вимоги за Договором страхування № 584175-02-21-01 від 15.08.2012 р. новому кредитору ФОП ОСОБА_5 , про що свідчить повідомлення про відступлення права вимоги від 22.04.2018 р. № 4629-02, тому ФОП ОСОБА_1 не набув прав кредитора та фактично є неналежним відповідачем у справі. Також зазначає, що розмір понесених витрат на правничу допомогу є необґрунтованим. 

Представник позивача ФОП « ОСОБА_6 Олександр В`ячеславович» адвокат Самойленко П.М. надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення суду залишити без змін, апеляційну скаргу – без задоволення. Відзив мотивований тим, що безпідставним є посилання апелянта на той факт, що розмір завданих збитків (фактичного виплаченого первісним кредитором страхового відшкодування) не перевищує страхової суми (ліміт відповідальності страховика) за Полісом відповідача. Вказує, що до позивача як нового кредитора перейшло відповідне право стягнення з відповідача різниці між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту) і страховим відшкодування за Полісом № АЕ/9882005 (оціненою шкодою). Зазначає, що розмір реальних завданих збитків у даній справі був визначений Господарським судом міста Києва під час розгляду справи № 910/878/18 та дорівнює розмір виплаченого страхового відшкодування 104 808,20 грн. Також вказує, що матеріали справи містять докази на підтвердження розміру понесених витрат на правничу допомогу.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що 15 серпня 2012 року між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «ВУСО» та ОСОБА_4 (страхувальник) було укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту № 584175-02-21-01, згідно умов якого страховик прийняв під страховий захист майнові інтереси страхувальника , повязані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Peugeot 308», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ». У відповідності до умов даного договору, ПрАТ «СК «ВУСО» взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь Страхувальника страхове відшкодування(а.с. 15).

18.05.2017 року в м. Харкова по просп. Московському 102/112 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів «Volkswagen, д.н.з НОМЕР_2 » під керуванням відповідача та автомобіля «Peugeot 308», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » під керуванням ОСОБА_4 .

В результаті вище вказаної дорожньо-транспортної пригоди було пошкоджено транспортний засіб «Peugeot 308», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 ».

Відповідно до постанови Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.06.2017 року відповідача було визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124КУпАП та притягнуто до адміністративної відповідальності (а.с. 32).

На підставі страхового акту № 4629-02 від 12.06.2017 року, ПрАТ «СК «ВУСО» виплатило страхове відшкодування у розмірі 104808, 20 грн., що підтверджується платіжними дорученнями № 21027 від 20.09.2017 року та № 12332 від 12.06.2017 року (а.с. 46).

Згідно рахунку фактури № 0-00000322 від 26 травня 2017 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Peugeot 308», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » склала 120413, 22 грн. (а.с. 36).

Згідно рахунку фактури № 000002769 від 30 травня 2017 року та № 0-00000447 від 19 липня 2017 року вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Peugeot 308», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » склала 104808, 20 грн. (а.с. 37, 39).

За заявою потерпілої ОСОБА_4 та виконуючи взяті на себе зобов`язання по договору добровільного страхування № 584175-02-21-01 від 15 серпня 2012 року, на підставі страхового акту 4629-02 від 12 червня 2017 року ПрАТ СК «ВУСО» виплатило суму страхового відшкодування у розмірі 104808,20 грн. , що підтверджується платіжними дорученнями (а.с. 45, 46).

Суд першої інстанції вважав, що відшкодувавши матеріальну шкоду в розмірі 104808,20 грн., заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 18 травня 2017 року, ПрАТ СК «ВУСО» отримало право регресної вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування.

 Оскільки цивільно-правова відповідальність відповідача як водія транспортного засобу «Volkswagen, д.н.з НОМЕР_2 » була застрахована за Полісом № АК/ НОМЕР_3 в ПрАТ «Євроінс Україна», то ПрАТ СК «ВУСО» звернулося до ПрАТ «Євроінс Україна» з вимогою про відшкодування збитків в порядку регресу, та ПрАТ «Євроінс Україна» здійснило виплату відшкодування в межах ліміту, передбаченого полясом № АК/9882005 з урахуванням фізичного зносу деталей автомобіля та розміру франшизи 1000, 00 грн., а саме 40059, 90 грн.

ОСОБА_2 раніше вже компенсувала 5808,20 грн. завданих збитків, що були відступлені ПрАТ «ВУСО» за даним страховим випадком ФОП « ОСОБА_5 ». 

Отже, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що загальний розмір фактично понесених витрат ПрАТ СК «ВУСО» склав 58899, 60 грн.

14.01.2019 року між ПрАТ «СК «ВУСО» (первісний кредитор) та фізичною особою-підприємцем « ОСОБА_1 ", (новий кредитор) укладено Договір № 14/01/2019 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор (позивач) отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у Додатку №1 до Договору. В тому числі, новий кредитор отримав право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків у вигляді виплаченого страхового відшкодування за договором страхування №3943219-02-10-05 від 24.05.2017 року.

Відповідно до частини першої статті 25 Закону України «Про страхування» здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Аналогічні положення містяться в частині першій статті 990 ЦК України.

Згідно зі статтями 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках, встановлених законом.

Таким законом, зокрема, є норми статті 993 ЦК України та статті 27 Закону України «Про страхування», відповідно до яких до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією.

Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.

Натомість регрес - це право особи, яка здійснила відшкодування шкоди, заподіяної не її діями, звернутися з вимогою про повернення виплаченого до боржника, з вини якого заподіяно шкоду. Регрес характеризується тим, що правовідношення, за яким особа здійснила відшкодування, припинилося, у зв`язку з чим виникло нове правовідношення, пов`язане саме з регресною вимогою.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Враховуючи викладене, правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі, є суброгацією.

Тому вимога страховика потерпілого до завдавача шкоди не є регресною, а правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачем у зв`язку з виплатою ПрАТ «СК ВУСО» на користь потерпілого страхового відшкодування, засновані на суброгації.

Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої неї шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 та 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» реалізовує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

Покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц.

З матеріалів справи вбачається, що в провадженні Господарського суду м. Києва перебувала справа №910/878/18 за позовною заявою Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Вусо" до Приватного акціонерного товариства "Страхова компанія "Євроінс Україна" про стягнення 58 940, 10 грн.

За результатами розгляду вказаної справи було ухвалено рішення від 23 квітня 2018 року.

Суд на підставі експертного дослідження№ 1227 від 13.11.2017 р. про оцінку матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки "Пежо", державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » вважав встановленим, що вартість відновлюваного ремонту становить 41 059,90 грн. При цьому, коефіцієнт фактичного зносу склав 0,61. 

Саме з цих вихідних даних господарським судом була визначена сума стягнення.

З матеріалів справи вбачається, що ПрАт "Страхова компанія "Євроінс Україна" за ОСОБА_2 сплатила 40 059,90 грн., при цьому не вичерпавши ліміт відповідальності страховика.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обсяг ремонтних робіт та запасних частин, що підлягають заміні, визначені в рахунку фактурі № 0-00000322 від 26 травня 2017 року в повній мірі відповідають обсягу та характеру ушкоджень автомобіля «Peugeot 308», державний реєстраційний номер « НОМЕР_1 » в результаті ДТП, що мало місце 18.05.2017 року. 

Позивач посилається на правові висновки Верховного Суду України у справі № 6-2969/цс16 та висновок Верховного Суду у справах № 201/1431/16-ц та 522/538/17.

Дійсно, у постановах у зазначених справах Верховним Судом зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Із змісту цих правових позицій вбачається, що стягненню з винної особи підлягає різниця між фактичною вартістю відновлюваного ремонту та вартістю відновлюваного ремонту з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, при цьому суд виходив із однієї і тієї ж вартості відновлюваного ремонту. 

В той час як в справі, що є предметом цього апеляційного перегляду, вартість відновлюваного ремонту, з якої виходить ПрАТ «СК «ВУСО» та ПрАт "Страхова компанія "Євроінс Україна" є різною.

Так, страхове відшкодування виплачене ПрАТ «СК «ВУСО» було визначено виходячи з даних рахунку-фактури № 0-00000322 від 26 травня 2017 року, а ПрАт "Страхова компанія "Євроінс Україна" виходило з даних експертного дослідження № 1227 від 13.11.2017 р., яке ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанції надане не було.

За таких обставин, покладення на відповідача обов`язку з відшкодування шкоди буде суперечити меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності.

Зазначених обставин не врахував суд першої інстанції та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову.
Таким чином, висновок судів про наявність правових підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ФОП « ОСОБА_1 » в порядку регресу грошових коштів в розмірі 58 899 грн. 60 коп. є таким, що не ґрунтується на нормах діючого законодавства.

Отже, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду – скасуванню із ухвалення нової постанови про відмову у задоволенні позову.

Оскільки відсутні підстави для задоволення позовних вимог, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача судових витрат та витрат на правничу допомогу, які є похідними від основної вимоги.
За змістом ч.1 та п.2 ч.2ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови у позові покладаються на позивача.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судовий збір, сплачений апелянтом за подачу апеляційної скарги підлягає стягненню з позивача на її користь.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст. ст. 371, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Куп`янського міськрайонного суду Харківської області від 31 жовтня 2019 року Київського– скасувати, ухвали нове.

У задоволенні позову фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 », представник позивача - адвокат Самойленко Петро Миколайович, до ОСОБА_2 , 3-я особа: ПАТ «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОІНС УКРАЇНА», про відшкодування збитків в порядку регресу – відмовити в повному обсязі.

Стягнути з фізичної особи-підприємця « ОСОБА_1 » на користь ОСОБА_2  судовий збір, сплачений апелянтом за подачу апеляційної скарги у розмірі 1152,60 грн. 

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий –                                                             Н.П.Пилипчук 

Судді –                                                                С.С. Кругова 

                                                                       І.О. Бровченко