Ухвала
іменем України
 
5 лютого 2020року
м. Київ
справа № 484/668/19
провадження № 51-4414 ск 19
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу захисника ОСОБА_4 , яка діє в інтересах засудженого ОСОБА_5 , на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017150110001096, 
встановив:
За вироком Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 
25 липня 2019 року 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який народився у селі Лукашівка Первомайського району Миколаївської області, зареєстрований та проживає на АДРЕСА_1 , в силу ст. 89 Кримінального кодексу України (далі - КК) є таким, що не має судимості,
засуджено за ч. 1 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі 
на строк 3 (три) роки; за ч. 2 ст. 186 КК – до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. На підставі ч. 1 ст. 70 КК за сукупністю злочинів шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим ОСОБА_5 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років.
Прийнято рішенні щодо процесуальних витрат та речових доказів.
Згідно з вироком ОСОБА_5 визнано винуватим у тому, що він 
6 травня 2017 року приблизно о 16:30, перебуваючи на території автовокзалу за адресою: АДРЕСА_2 , діючи умисно, з корисливих мотивів, відкрито викрав гаманець, який належить ОСОБА_6 , висмикнувши його з руки її малолітнього сина 
ОСОБА_7 , заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на суму 1760 грн. 
21 липня 2017 року приблизно о 20:20, знаходячись на території автовокзалу за адресою: вул. Вінграновського, 8 у м. Первомайську Миколаївської області, ОСОБА_5 , діючи умисно, з корисливих мотивів, повторно, відкрито викрав жіночу сумку, яка належить ОСОБА_8 , висмикнувши її з рук останньої та спричинивши майнову шкоду потерпілій на загальну суму 1295 грн. 
Ухвалою Херсонського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року вирок місцевого суду залишено без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що захисник ОСОБА_4 порушує питання про зміну вироку Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року та ухвали Херсонського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року у зв`язку з неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність. Вказує на неналежне врахування судами обставин, що на думку захисника ОСОБА_4 , можуть слугувати підставою для звільнення ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням. Виправлення засудженого вважає можливим без відбування покарання у виді позбавлення волі із застосуванням положень та ст. 75 КК.
Перевіривши наведені у касаційній скарзі доводи та дослідивши оскаржувані судові рішення, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що у відкритті касаційного провадження слід відмовити у зв`язку з відсутністю підстав для задоволення касаційної скарги захисника.
Згідно зі статтями 50, 65 КК особі, яка вчинила злочин, має  бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та   попередження нових злочинів. Виходячи з принципів співмірності та індивідуалізації, покарання                 за своїм видом і розміром повинно бути адекватним характеру вчинених дій,                 їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують                               та обтяжують. 
Як убачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, обираючи ОСОБА_5 міру примусу, суд врахував тяжкість вчинених злочинів, які відповідно до ст. 12 КК 
є злочином середньої тяжкості та тяжким злочином, конкретні обставини їх вчинення, дані про особу винного, в тому числі  і ті, на які посилається захисник 
у касаційній скарзі, та дійшов обґрунтованого висновку про призначення ОСОБА_5 покарання за кожний злочин у виді позбавлення волі на певний строк, а за сукупністю злочинів визначив остаточне покарання шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі на строк 5 (п`ять) років. Це покарання за своїм видом та розміром стороною захисту не оспорюється.
Що стосується доводів захисника про неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність при призначенні ОСОБА_5 покарання, 
у зв`язку з незастосуванням щодо засудженого ст. 75 КК, то вони не можуть вважатися обґрунтованими. 
Підстави для застосування ст. 75 КК визначено у диспозиції частини 1 вказаної статті і залежать від висновку суду про можливість виправлення засудженого без відбування покарання. Обираючи міру примусу ОСОБА_5 , суд першої інстанції дійшов висновку про можливість виправлення засудженого тільки в умовах ізоляції від суспільства. При цьому судом взято до уваги, що ОСОБА_5 має схильність до скоєння кримінальних правопорушень, про що свідчить вчинення засудженим двох умисних злочинів протягом двох місяців, а також відсутність каяття у вчиненому. Доводи захисника про відшкодування завданої шкоди потерпілим не вказують на каяття засудженого, оскільки шкода була відшкодована не ним особисто, а його сестрою.Також, посилання ОСОБА_4 на те, що місцевий суд при призначенні покарання ОСОБА_5 належним чином не врахував позицію потерпілих, які просили не позбавляти засудженого волі, 
є безпідставними. Кримінальне провадження за злочином передбаченим ч. 2 
ст. 186 КК здійснюється в порядку публічного обвинувачення, а тому думка потерпілих повинна враховуватись судом, однак не є вирішальною при призначенні покарання, в тому числі, при вирішенні питання про застосування 
ст. 75 КК.
Наведені обставини були предметом перевірки в суді апеляційної інстанції, який також не знайшов підстав для звільнення засудженого ОСОБА_5 від відбування покарання з випробуванням. 
Крім того, порушуючи питання про зміну ухвали апеляційного суду захисник ОСОБА_4 , взагалі не наводить порушень, які відповідно до положень 
ст. 438 КПК можуть бути підставою для зміни чи скасування оскаржуваного рішення.
Отже, оскільки з касаційної скарги ОСОБА_4 та доданих до неї копій судових рішень не вбачається підстав для її задоволення, то згідно з п. 2 ч. 2 ст. 428 КПК 
у відкритті касаційного провадження слід відмовити.
Враховуючи викладене і керуючись ч. 2 ст. 428 КПК, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою захисника ОСОБА_4 на вирок Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 25 липня 2019 року та ухвалу Херсонського апеляційного суду від 11 листопада 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                                     ОСОБА_9                                         ОСОБА_3