ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.003517 пров. № 857/13047/19	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача:                                                  Гінди О.М.
суддів:                                                                      Большакової О.О., Ніколіна В.В.,
за участю секретаря судових засідань -                     Чопко Ю.Т.   
розглянувши у судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду (головуючий суддя: Сидор Н.Т., місце ухвалення - м. Львів, дата складення повного тексту рішення - 20.11.2019) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправним і скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

встановив:

ОСОБА_1 , 12.07.2019 звернувся в суд з адміністративним позовом, в якому, з врахування заяви про зміну предмета позову, просив: визнати протиправним та скасувати наказ № 677-к від 06.05.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 » за підписом голови Державної служби України з безпеки на транспорті М. Ноняка; поновити ОСОБА_1 на роботі в Державній службі України з безпеки на транспорті на посаді заступника начальника відділу державного контролю та нагляду за безпекою на транспорті Управління Укртрансбезпеки у Львівській області або у разі відсутності (ліквідації) такої посади - на рівнозначній (аналогічній) посаді з 07.05.2019; стягнути з Державної служби України з безпеки на транспорті на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 07.05.2019.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року позов залишено без розгляду. 
Із цією ухвалою суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив її в апеляційному порядку. Вважає, що така винесена незаконно та необґрунтовано, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому просить її скасувати, а справу направити в суд першої інстанції для продовження розгляду, стягнути судовий збір.
Обґрунтовуючи апеляційні вимоги, апелянт посилається на те, що позивачу не було вручено під особистий підпис до відома наказ про звільнення, також не було видано трудової книжки, а тому місячний строк звернення до адміністративного суду не пропущено, в силу приписів ч. 1 ст. 233 КЗпП України.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про його дату, час та місце.
У відповідності до ч. 4 ст. 229 і ч. 2 ст. 313 КАС України неявка сторін належним чином повідомлених про дату, час, місце розгляду справи не перешкоджає апеляційному розгляду справи і такий проведено у їх відсутності без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити.
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції дійшов висновку, що оскільки 07.05.2019 позивач відмовився від підпису про ознайомлення з наказом про звільнення, що підтверджується відповідним актом, який складений відповідачем, то саме з цієї дати слід обчислювати місячний строк звернення до суду з позовом.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно ч. 2 ст. 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. 5 ст. 122 КАС України, для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк. 
Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Оскільки, у ч. 5 ст. 122 КАС України не конкретизовано з якого моменту необхідно відраховувати строк звернення до суду з позовом у справах про звільнення з публічної служби, а тому, з урахуванням ч. 1 ст. 233 КЗпП, строк звернення до суду у спірних правовідносинах, становить один місяця з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
Суд апеляційної зазначає, що доказування поважності причин пропуску строку звернення до суду є обов`язком позивача, а суд, у відповідності до положень ст. 90 КАС України має оцінити належність, допустимість та достовірність поданих ним доказів, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що на підтвердження поважності пропуску строку звернення до суду з позовом, позивач вказує, що наказ № 667-к від 06.05.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 » був виданий під час перебування його на лікарняному з 02.05.2019 по 18.05.2019, що підтверджується листком непрацездатності АДХ № 942250. Крім цього, позивач не отримав наказ про його звільнення та трудової книжки.
Суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції залишаючи позов без розгляду, фактично не встановив дати коли позивач дізнався про оскаржуваний наказ, з урахуванням листка непрацездатності АДХ № 942250. Крім цього, не дослідив обґрунтувань позивача щодо не вручення йому трудової книжки із записом про звільнення, що на думку суду апеляційної інстанції суттєво впливає на можливість звернення позивача до суду з вказаним позовом.
Щодо покликання суду першої інстанції на те, що акт від 07.05.2019 про відмову позивача від підпису про ознайомлення з наказом № 667-к від 06.05.2019 «Про звільнення ОСОБА_1 » підтверджує, що саме 07.05.2019 позивач ознайомився з оскаржуваним наказом, то суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Відповідно ч. 1 ст. 173 КАС України, підготовку справи до судового розгляду здійснює суддя адміністративного суду, який відкрив провадження в адміністративній справі.
Згідно п. 3 ч. 2 ст. 173 КАС України, завданням підготовчого провадження є, зокрема, визначення обставин справи, які підлягають встановленню, та зібрання відповідних доказів.
Відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 180 КАС України, у підготовчому засіданні суд, зокрема, з`ясовує, чи надали сторони докази, на які вони посилаються у позові і відзиві, а також докази, витребувані судом, чи причини їх неподання; пропонує учасникам справи надати суду додаткові докази або пояснення; вирішує питання про проведення огляду письмових, речових та електронних доказів за їх місцезнаходженням; вирішує питання про витребування додаткових доказів та визначає строки їх подання; вирішує питання про забезпечення доказів, якщо ці питання не були вирішені раніше;
Учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом із поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.
Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк. Учасник справи також повинен надати докази, які підтверджують, що він здійснив усі залежні від нього дії, спрямовані на отримання відповідного доказу.
У випадку визнання поважними причин неподання учасником справи доказів у встановлений законом строк суд може встановити додатковий строк для подання вказаних доказів.
Докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, що їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
Копії доказів (крім речових доказів), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання (надання) їх копій іншим учасникам справи, крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. (ч. ч. 1, 3, 4, 5, 8, 9 ст. 79 КАС України).
Суд апеляційної інстанції зазначає, що 04.11.2019 судом першої інстанції протокольною ухвалою протокольною ухвалою закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Відповідачем, 15.11.2019 подано клопотання про приєднання до матеріалів справи, зокрема, акту про відмову від підпису під час ознайомлення ОСОБА_1 з наказом № 677-К від 06.05.2019.
Однак, суд апеляційної інстанції вважає, що вказаний акт був поданий з порушенням ст. 79 КАС України, оскільки не був поданий під час проведення підготовчого засідання. Крім цього, відповідачем не обґрунтовано неможливість подання акту про відмову від підпису під час ознайомлення ОСОБА_1 з наказом № 677-К від 06.05.2019, у строк передбачений процесуальним законом. Судом першої інстанції цих процесуальних порушень не враховано та не надано їм належної правової оцінки, що призвело до передчасного винесення оскаржуваної ухвали.  
Відповідно до ч. 2  ст. 6 Кодексу адміністративного судочинства України,  суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Згідно ч. 1 ст. 7 КАС України,  суд вирішує справи відповідно до  Конституції  та законів України, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до  ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди при розгляді справ, практику Європейського Суду з прав людини, застосовують як джерело права.
Пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує особі право на справедливий суд, яке передбачає, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Разом з тим, Європейський суд з прав людини, зазначає, що одним з основних аспектів верховенства права є принцип правової визначеності, який, зокрема, вимагає дотримання норм, які регламентують строки подання скарг. У той же час, такі норми або їх застосування мають відповідати принципу юридичної визначеності та не перешкоджати сторонам використовувати наявні засоби правового захисту (рішення у справі «Мельник проти України» № 23436/03).
У рішенні «Стагно проти Бельгії» Європейський Суд з прав людини дійшов до висновку, що при застосуванні законодавчого строку давності національні суди мають приймати до уваги конкретні обставини справи, таким чином, щоб обмеження на доступ до суду було пропорційним щодо цілі забезпечення правової визначеності та належного здійснення правосуддя (Stagno v. Belgium № 1062/07).
Враховуючи вищенаведене, встановлені обставини справи, незначний строк пропуску позивачем строку звернення до суду та принцип пропорційного обмеження доступу до суду з урахування практики ЄСПЛ, суд апеляційної інстанції вважає передчасним висновок суду першої інстанції щодо відсутності об`єктивних обставин, які б перешкоджали зверненню позивача до суду з цим позовом.
З огляду на викладене, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції при залишенні позову без розгляду допустив порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання, що відповідно до приписів ст. 320 КАС України є підставою для скасування ухвали, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі та направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду справи.
Керуючись ст. ст., 313, 320, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд -

постановив:

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2019 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі № 1.380.2019.003517 - скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:	 	О. М. Гінда 	
судді	 	О. О. Большакова 	
 	 	В. В. Ніколін  	
    
Повне судове рішення складено 20.01.2020.