Номер провадження: 22-ц/813/2952/20 
Номер справи місцевого суду: 520/19173/18
Головуючий у першій інстанції Васильків О. В.
Доповідач Погорєлова С. О.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.02.2020 року                                                                 м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Одеського апеляційного суду у складі:
головуючого судді: Погорєлової С.О. 
суддів: Таварткіладзе О.М., Князюка О.В.
                        за участю секретаря: Віцько А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк», Державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова Ігора Володимировича (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Чужовська Наталія Юріївна) про визнання недійсним іпотечного договору, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно, на ухвалу Київського районного суду м. Одеси про забезпечення позову, постановлену під головуванням судді Васильків О.В. 20 березня 2019 року у м. Одеса, -
встановила:

У грудні 2018 року ОСОБА_1  звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк», Державного реєстратора Крижанівської сільської ради Лиманського району Одеської області Іванова І.В. про визнання недійсним іпотечного договору, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно (а.с. 2-11).
У квітні 2019 року представник ОСОБА_1 звернулась до суду з клопотанням про забезпечення позову, в якому просила заборонити у позасудовому порядку АТ "Перший Український Міжнародний Банк" вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , та вселення будь-яких інших осіб, здійснювати заміну замків вхідних дверей або зміни вхідних дверей у кв. АДРЕСА_2 . Крім того, представник позивача просив накласти арешт на квартиру АДРЕСА_2 , а також заборонити органам та суб`єктам державної реєстрації прав, Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, які утворені та діють у відповідності до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень" вчиняти будь-які дії щодо об`єкта нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .
При цьому, представник ОСОБА_1 посилався на те, що невжиття вказаних заходів може призвести до незаконного виселення та позбавлення дитини житла, відчуження спірного об`єкту нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, що у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстроване право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем. Представник позивача зазначав, що представники відповідача АТ "ПУМБ", який зареєстрував право власності на квартиру на підставі іпотечного застереження та на сьогодні є власником спірного майна, 04 квітня 2019 року вчинили спробу незаконного виселення позивача та її малолітньої доньки зі спірної квартири, із застосуванням сторонніх осіб та технічних засобів було здійснено проникнення до тамбуру шляхом пошкодження тамбурної двері та заміни замка, що слугувало підставою для виклику поліції, на підтвердження чого суду надано письмовий доказ. Так, з талона-повідомлення чергової частини Київського відділу поліції вбачається, що 04 квітня 2019 року зареєстровано чотири звернення ОСОБА_1 , та зазначено про наявність конфлікту із працівниками банку (а.с. 43-47).
Ухвалою Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2019 року заяву представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову було задоволено частково. Заборонено АТ «Перший Український Міжнародний Банк» вчиняти будь-які дії щодо виселення ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , вселення будь-яких інших осіб у кв. АДРЕСА_2 , самостійно без прийнятих судових рішень щодо вказаних дій. Накладено арешт на кв. АДРЕСА_2 . Заборонено органам та суб`єктам державної реєстрації прав, Міністерства юстиції України, державним реєстраторам, які утворені та діють у відповідності до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на майно та їх обтяжень» вчиняти будь-які дії, пов`язані з державною реєстрацією речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень щодо об`єкта нерухомого майна - квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 50-52).
В апеляційній скарзі представник Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» просить ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою у задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити, судові витрати стягнути з позивача, посилаючись на порушення судом норм процесуального права. Так, на думку апелянта, судом першої інстанції не було враховано, що, забезпечивши позов, суд фактично погодився із твердженнями позивача, що переоформлення права власності відбулось з порушенням закону; дійшовши висновку про накладення арешту, суд не зазначив, в чому саме буде ускладнення виконання рішення суду; заява про забезпечення позову не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення (а. с. 53-56).
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Види забезпечення позову передбачено частиною 1 статті 150 ЦПК України; відповідно до положень даної норми процесуального права позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст.150 ЦПК України).
Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позову, підставою для забезпечення позову є відповідне клопотання у формі мотивованої заяви. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулась з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів (Постанова Пленуму Верховного Суду України №9 від 22 грудня 2006 року “Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову”, надалі – Постанова). 
Заходи забезпечення позову визначаються, виходячи із засад розумності, співмірності та враховуючи конкретні обставини справи.
Відповідно до п. 4 Постанови суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
З матеріалів справи вбачається, що предметом позову є визнання недійсним іпотечного договору, визнання протиправним та скасування рішення про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно. 
Державна реєстрація прав на нерухоме майно на підставі свідоцтв, правочинів тощо, є похідним від набуття права власності на нерухоме майно. 
Таким чином, пред`явлені позовні вимоги є вимогами майнового характеру, відтак, забезпечення їх накладенням арешту на нерухоме майно є обгрунтованим. 
Колегія суддів вважає також обґрунтованим висновок суду першої інстанції, що обраний вид забезпечення позову є співмірним із заявленими вимогами. 
Забезпечення позову - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних з ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволення вимог позивача (заявника); метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. 
З урахуванням доказів, які містяться у матеріалах справи, суд дійшов вірного висновку, що неприйняття заходів забезпечення позову, може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у випадку відчуження спірного майна на користь інших осіб.
Таким чином, з огляду на пред`явлення вимог майнового характеру, які забезпечуються арештом майна, співмірність заходів забезпечення позову заявленим вимогам тощо, у суду першої інстанції були наявні підстави для вжиття заявлених позивачем заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на іпотечне майно.
Вказане спростовує викладені у апеляційній скарзі доводи представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» щодо невідповідності виду забезпечення заявленим позовним вимогам.
Крім того, необгрунтованими є посилання у апеляційній скарзі представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» про те, що, забезпечивши позов, суд фактично погодився із твердженнями позивача, що переоформлення права власності відбулось з порушенням закону. Колегія суддів вважає, що у даному випадку, метою забезпечення позову є захист законних прав та інтересів позивача, а також її неповнолітніх дітей. При цьому, суд врахував, що письмова інформація щодо спроби виселення сім`ї позивача без судового рішення про виселення не була спростована представником банку в ході розгляду даної справи, і підтверджена адвокатом у судовому засіданні, яка була присутня під час спроби вселити сторонніх осіб. З урахуванням того, що спірний об`єкт нерухомості на даний час перебуває в іпотеці у ПАТ «ПУМБ» відповідно до договору, що оскаржується позивачем ОСОБА_1 , колегія суддів погоджується із висновоком суду про наявність підстав для часткового задоволення заяви про забезпечення позову. Крім того, можливе відчуження спірного об`єкту нерухомості будь-яким способом, не забороненим законом, у разі задоволення позову призведе до нових спорів між особами, за якими буде зареєстроване право власності на спірний об`єкт нерухомого майна, та позивачем. 
Безпідставним є також посилання апелянта на те, що заява про забезпечення позову не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення.
Так, згідно ст. 154 ЦПК України, суд може вимагати від особи, яка звернулася із заявою про забезпечення позову, забезпечити відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову (зустрічне забезпечення). Зустрічне забезпечення застосовується тільки у випадку забезпечення позову. Суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що перебуває на території України, у розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть буті спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові; суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або унеможливити виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови в позові.
Розмір зустрічного забезпечення визначається судом з урахуванням обставин справи. Заходи зустрічного забезпечення позову мають бути співмірними із заходами забезпечення позову, застосованими судом, та розміром збитків, яких може зазнати відповідач у зв`язку із забезпеченням позову.
Таким чином, враховуючи, що матеріали справи не містять підстав, перелічених у ст. ст. 154 ЦПК України, у суду першої інстанції були відсутні підстави для для обов`язкового забезпечення відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову.
Інші докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом дотримані норми матеріального і процесуального права.
При зазначених обставинах, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно й всебічно дослідив та надав оцінку обставинам по справі, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, що їх регулює. Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2019 року постановлено з додержанням норм процесуального права, підстави для її скасування  відсутні.  
Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. ст. 375, 381-384, 390 ЦПК України, колегія суддів, -
постановила:
Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Перший Український Міжнародний Банк» – залишити без задоволення.
Ухвалу Київського районного суду м. Одеси від 05 квітня 2019 року – залишити без змін.     
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення до суду касаційної інстанції.
       Повний текст судового рішення складений 14 лютого 2020 року.

Головуючий                                                        С.О. Погорєлова

Судді                                                        О.В. Князюк

                                                       О.М. Таварткіладзе