ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

16 січня 2020 року 	м. Дніпро	справа № 160/9672/19	
(суддя Ніколайчук С.В., м. Дніпро)

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Чередниченка В.Є. (доповідач),
                               суддів:  Іванова С.М., Панченко О.М.,     
 розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року  справі №160/9672/19 за позовом акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» до  Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання протиправною та скасування постанови,-
ВСТАНОВИВ:
Акціонерне товариство «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» 03 жовтня 2019 року звернулось до суду з адміністративним позовом до Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в якому просить визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Жовтоводського міського відділу виконавчої служби Головного територіального управління юстиції    у Дніпропетровській області    Устимчук О.С. від 17.09.2019 року про стягнення виконавчого збору    з АТ «Дніпропетровськгаз» в розмірі   16692,00 грн.
          В обґрунтування позову зазначено, що прийнята державним виконавцем Жовтоводського МВЛВС постанова про стягнення виконавчого збору  від 17.09.2019 року винесена з порушенням  чинного законодавства, оскільки виконавче провадження № 59509079  відкрито 10.07.2019, у зв`язку з чим відповідачем порушено порядок прийняття оскаржуваної постанови по стягнення виконавчого збору.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю.
          Рішення суду мотивовано тим, що оскільки станом на 10.07.2019 року, тобто на час відкриття виконавчого провадження, рішення суду боржником в добровільному порядку виконано не було, прийняття державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору в розмірі 10% суми, що підлягає примусовому стягненню, відповідає приписам чинного законодавства. При цьому, суд першої інстанції зауважив на тому, що незалежно від того, коли винесена постанова про стягнення виконавчого збору, боржник не звільняється  від відповідальності сплатити виконавчий збір за примусове виконання рішення, оскільки виконавче провадження вже  було відкрито державним виконавцем. Отже, одночасно з відкриттям виконавчого провадження, а саме з початком  примусового виконання рішення та вчинення примусових дій, на боржника покладається обов`язок  щодо сплати виконавчого збору.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції позивач оскаржив його до апеляційного суду, з підстав порушення судом першої інстанції норм матеріального права. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити повністю.
Апеляційна скарга фактично обґрунтована тим, що оскаржувана постанова про стягнення виконавчого збору прийнята поза межами строків, встановлених Законом України «Про виконавче провадження», а тому не може породжувати будь-яких юридичних наслідків для позивача. Крім того, зазначає про те, що Верховний Суд у своїй постанові від 09.10.2019 року прийнятої у справі №804/8290/16 зробив висновок про те, що для стягнення виконавчого збору необхідна наявність таких двох умов як здійснення державним виконавцем дій направлених на примусове виконання рішення і фактичне стягнення заборгованості.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія судців вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та знайшло підтвердження під час апеляційного розгляду справи, що 10.07.2019 року державним виконавцем  Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Устимчук О.С. відкрито виконавче провадження  № 59509079  з виконання виконавчого листа  №176/1495/17, виданого Дніпровським апеляційним судом, яким зобов`язано обладнати квартиру № 22 індивідуальним лічильником газу споживача ОСОБА_1 (а.с.12).
17.09.2019 року державним виконавцем Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області Устимчук О.С. ухвалено постанову про стягнення виконавчого збору  у розмірі 16 692,00 грн. (а.с.10).
Законність та обґрунтованість вищезазначеної постанови є предметом спору переданого на вирішення суду.
Колегія суддів, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при прийнятті оскарженої постанови, виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин).
          Відповідно до статті 1 Закону України від 02.06.2016 № 1404-VIII «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
          Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
          Приписами статті 26 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що  виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, зокрема, за заявою стягувача про примусове виконання рішення. Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону. 
          Відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України. Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
          Частиною четвертою статті 27 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
          З аналізу вищезазначених норм вбачається, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження. При цьому, стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
          Тобто, відповідач після відкриття виконавчого провадження, яке мало місце 17.09.2019 року зобов`язаний був вирішити питання щодо стягнення виконавчого збору. При цьому, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що не вирішення питання щодо стягнення виконавчого збору постановою про відкриття виконавчого провадження від 10.07.2019 року не звільняє боржника від його сплати, а тому зазначені позивачем обставини не є підставою для скасування  постанови державного виконавця від 17.09.2019 року.
Доводи позивача в апеляційній скарзі про те, що Верховний Суд у своїй постанові від 09.10.2019 року прийнятої у справі №804/8290/16 зробив висновок про те, що для стягнення виконавчого збору необхідна наявність таких двох умов як здійснення державним виконавцем дій направлених на примусове виконання рішення і фактичне стягнення заборгованості, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними, оскільки зазначений висновок Верховним Судом було зроблено виходячи з законодавства чинного на час виникнення спірних відносин у справі №804/8290/16 (2016 рік), при цьому справа №804/8290/16 мала інші обставини.
На підставі зазначеного, суд апеляційної інстанції вважає, що суд першої інстанції під час розгляду цієї справи об`єктивно, повно та всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення справи, дав їм правильну юридичну оцінку і ухвалив законне, обґрунтоване рішення без порушень норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції у цій справі необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Керуючись: пунктом 1 частини 1 статті 315, статтями 316, 321, 322, 327, 329 КАС України, Третій апеляційний адміністративний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Оператор газорозподільної системи «Дніпропетровськгаз» - залишити без задоволення, а рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14 листопада 2019 року  справі №160/9672/19 - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду за наявності підстав, передбачених частиною 5 статті 291, пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України.
                    Повне судове рішення складено 16 січня 2020 року.
   
Головуючий - суддя                                                                      В.Є. Чередниченко 

                               суддя                                                                      С.М. Іванов 

                               суддя                                                                      О.М. Панченко