Постанова
Іменем України
 
18 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 522/16933/16-ц
 
провадження № 61-27936св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є.,
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М., Курило В. П. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 січня 2017 року у складі судді Погрібного С. О. та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 липня 2017 року у складі колегії суддів: Журавльова О .Г., Комлевої О. С., Кравця Ю. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2015 року публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
 
Позов мотивовано тим, що 18 червня 2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 111171682000, відповідно до умов якого банк надав відповідачу суму кредиту в розмірі 49 950,0 доларів США  строком до 18 червня 2014 року. Банк виконав свої зобов`язання за кредитним договором.
 
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених вказаним договором, АТ «УкрСиббанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює АТ «УкрСиббанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов`язаннях, а внаслідок передачі від АТ «УкрСиббанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимагати (замість АТ «УкрСиббанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов`язків за кредитними та забезпечувальними договорами. 
 
Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набуло право вимоги за кредитним договором. Проте, позичальник умови кредитного договору протягом тривалого часу належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на 31 липня 2015 року, за відповідачем наявна заборгованість у розмірі 2 287 906,68 грн.
 
З урахуванням викладеного ПАТ «Дельта Банк» просило стягнути з                          ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором в розмірі 
2 287 906,68 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції та ухвали апеляційного суду
 
Рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 20 січня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
 
Рішення районного суду мотивовано тим, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження наявності заборгованості за кредитним договором від 18 червня 2007 року.
 
Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 03 липня 2017 року рішення Приморського районного суду міста Києва від 20 січня 2017 року залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У липні 2017 року ПАТ «Дельта Банк» подало до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Приморського районного суду міста Одеси від 20 січня 
2017 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 липня 2017 року, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, у порушення вимог частини першої статті 212 ЦПК України  не надав належної правової оцінки розрахунку заборгованості, а також запереченням відповідача. Ухвала - витяг з журналу судового засідання                  від 06 листопада 2015 року про витребування розрахунку заборгованості, виписки по особовому рахунку, інших документів, яку ПАТ «Дельта Банк» отримав 23 грудня 2015 року була не завірена належним чином, не відповідала передбаченій статтею 210 ЦПК України (в редакції,  час розгляду справи) формі, а тому банк не мав змоги її виконати.
 
Відзив на касаційну скаргу не подано.
 
Рух касаційної скарги:
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано справу із Приморського районного суду міста Києва.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» 
ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 ЦПК України встановлено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року матеріали цивільної справи передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 21 лютого 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами встановлено, що згідно з розділом 1 кредитного договору                                      від 18 червня 2007 року № 11171682000, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 , банк надав відповідачу кредит в іноземній валюті в сумі 49950,0 доларів США зі строком користування кредитними коштами до                          18 червня 2014 року зі сплатою 12,5% річних за користування коштами.
 
Факт отримання грошових коштів ОСОБА_1 за цим кредитним договором підтверджується заявою на видачу готівки від 18 червня 2007 року, відповідно до якої відповідач отримав 49 950,0 доларів США., що на день отримання цих коштів становило 252 247,5 гривень.
 
08 грудня 2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого продавець - ПАТ «УкрСиббанк» погоджується продати (відступити) права вимоги за кредитам та передати їх покупцеві - ПАТ «Дельта Банк», а покупець цим погоджується придбати права вимоги за кредитами та прийняти їх та сплатити ціну купівлі. 
 
Права вимоги за кредитами переходять від продавця до покупця з рахуванням інших зобов`язань продавця та покупця, викладених у цьому договорі, зобов`язання продавця передати права вимоги за кредитами покупцеві є виконаним з моменту підписання продавцем та покупцем акту приймання-передачі прав вимоги за кредитами у дату закриття.
 
Відповідно до акту прийому-передачі документації за договором купівлі-продажу прав вимоги за кредитами від 08 грудня 2011 року, складеного 
04 січня 2012 року, ПАТ «Дельта Банк» прийнято документи щодо стягнення заборгованості боржника ОСОБА_1 за кредитним договором                                         № 11171682000.
 
ОСОБА_1 не виконані умови пунтку 4.1. договору, відповідно до яких відповідач зобов`язаний погашати кредит, сплачувати проценти, комісії та інші платежі на рахунок, вказаний у цьому договорі, тому станом на 31 липня                                2015 року утворилась заборгованість у розмірі 80 688,17 доларів США та                    544 092,1 гривень, в тому числі: заборгованість за тілом кредиту -                                       36 009,26 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 778 224,03 гривень; заборгованість за відсотками - 44 678,91 доларів США, що згідно з курсом НБУ становить 965 590,55 гривень: пеня - 510 428,72 гривень; 3% від простроченої заборгованості за тілом кредиту - 19 718,66 гривень; 3% від простроченої суми заборгованості за відсотками - 13 944,72 гривень. Разом за кредитним договором заборгованість відповідача перед позивачем станом на 31 липня 2015 року склала 2 287 906,68 гривень.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в апеляційному порядку, виходив із того, що подані позивачем та наявні в матеріалах справи докази не надали можливості перевірити доводи апеляційної скарги.
 
Згідно зі статтею 214 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
 
Відповідно до положень статей 303, 304 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.
 
Аналогічні вимоги викладені в статті 368 ЦПК України.
 
Вказаним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.
 
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, яким відмовлено у задоволенні позову з підстав недоведеності, апеляційний суд послався на те, що суду не надано належного обґрунтованого розрахунку наявної у відповідача  заборгованості за кредитом. Наданий суду розрахунок є неналежним та недостатнім доказом, оскільки він не містить всієї необхідної інформації для перевірки розміру нарахованої заборгованості, у тому числі і її складових.
 
Відповідно до положення статей 10, 11 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання та доведеності перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
 
Відповідно до статті 60 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. 
 
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
 
Згідно зі статтею 57 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експерта.
 
Відповідно до частини першої 1 статті 179 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи) предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
 
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (частина друга статті 59 ЦПК України).
 
Згідно зі статтею 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.  
 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України (в редакції, чинній на час розгляду справи), визначено обов`язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, з яких суд виходив при вирішенні позову (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
 
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
 
Розглядаючи даний спір, апеляційний суд, встановивши, що між сторонами виникли договірні відносини, відповідач отримав кредитні кошти, не врахував, що позивачем на підтвердження своїх доводів надано розрахунок заборгованості, а відповідач, заперечуючи проти позову не заперечував отримання коштів за кредитним договором від 18 червня 2007 року та погашав заборгованість. Апеляційний суд не надав належної правової оцінки вказаним доказам та безпідставно відмовив за недоведеністю позовних вимог, рішення суду першої інстанції по суті заявлених вимог не переглянув.
 
Крім того, суд не взяв до уваги, що рішенням Приморського районного суду міста Одеси від 28 січня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк», ПАТ «Дельтабанк» про визнання недійсним правочину у формі договору про надання споживчого кредиту відмовлено.
 
Фактично апеляційним судом допущено однобічність у оцінці доказів та не перевірено усіх обставин, на які посилався позивач в обґрунтування своїх вимог і заперечень.
 
В ході розгляду даної справи апеляційним судом не дотримано вимог частини четвертої статті 10 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи) щодо обов`язку сприяти всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, не надано належної оцінки зібраним у справі доказам, як кожному окремо, так і у їх сукупності.
 
Апеляційним судом не надано належної правової оцінки усім доводам сторін у справі, що є обов`язковим елементом справедливого судового розгляду                                     (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Висновки, за результатом розгляду касаційної скарги:
 
Зазначене вище свідчить про порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
 
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; або суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів.
 
За таких обставин ухвала апеляційного суду підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк»  задовольнити частково.
 
Ухвалу апеляційного суду Одеської області від 03 липня 2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | М. Є. Червинська
Судді: | А. Ю. Зайцев
| Є. В. Коротенко
| В. М. Коротун
| В. П. Курило