КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                   
справа № 756/8687/18                                                Головуючий у 1 інстанції: Луценко О.М.
провадження № 22-ц/824/3269/2020                                          Суддя-доповідач: Олійник В.І.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України
 
18 лютого 2020 року                                                                                  м. Київ
 
Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:
Судді-доповідача: Олійника В.І., 
суддів: Желепи О.В., Кулікової С.В,
розглянувши у письмовому провадженні справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1  - представника ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2019 року у справі за позовом  ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , треті особи: ОСОБА_5 , приватне акціонерне товариство «Європейський страховий союз», про відшкодування шкоди, -
 
в с т а н о в и в :
 
У липні 2018 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовував тим, що 07 березня 2018 року ОСОБА_4 , керуючи транспортним засобом, а саме, автомобілем «ЗИЛ 431410» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) по вулиці Скляренка 5, в місті Києві, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим відповідач порушив п. п.13.1,2.3б Правил дорожнього руху України.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 06 квітня 2018 року встановлено вину ОСОБА_4 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів за ст.124 КУпАП та притягнуто  ОСОБА_4 до адміністративної відповідальності.
Внаслідок цієї дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Chevrolet» (д.н.з. НОМЕР_3 отримав механічні пошкодження.
Згідно звіту №1184 про оцінку автомобіля від 04.04.2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становила 16 992 грн. 89 коп.
Також позивачем було плачені послуги оцінювача в розмірі 1 500 грн.
Крім того, позивач вважав, що розмір збитків, що підлягав до задоволення потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна, який необхідний для відновлення пошкодженої речі.
Таким чином, позивач вважав, що відповідач повинен відшкодувати шкоду в розмірі 19 586 грн. 11 коп.
Крім того, зазначав, що винуватець події не є власником транспортного засобу, тому позивач має право на солідарне стягнення розміру відшкодування шкоди з винуватця і власника транспортного засобу.
Рішенням Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду - 16 992 грн. 89 коп., витрати на проведення оцінки - 1 500 грн., та судовий збір - 704 грн. 80 коп.
В решті позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про часткове скасування рішення суду першої інстанції та відмову у позові в частині стягнення шкоди та судових витрат  з ОСОБА_2 .
Відповідно до  вимог ст.263  ЦПК України  судове рішення  повинно ґрунтуватися  на засадах  верховенства права,  бути законним  і обґрунтованим.  Законним є рішення,  ухвалене судом  відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм  процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно з  ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України  суд апеляційної  інстанції переглядає  справу за  наявними в ній і  додатково поданими  доказами та  перевіряє законність  і обґрунтованість  рішення суду  першої інстанції  в межах доводів та  вимог апеляційної  скарги.  Суд апеляційної  інстанції досліджує  докази,  що стосуються  фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Згідно з ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява № 64336/01). Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву. 
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників. (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13-ц)
За таких обставин апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 . представника - ОСОБА_2 підлягає до задоволення з таких підстав. 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що представником позивача в судовому засіданні надано докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана її відшкодувати і вважав необхідним стягнути заподіяну шкоду  солідарно, а саме, з водія ОСОБА_4 та власника автомобіля «ЗИЛ 431410» (державний номерний знак НОМЕР_1 )  ОСОБА_2 .
Проте, рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам закону не відповідає в частині стягнення заподіяної шкоди з власника автомобіля.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
За п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної  інстанції за  результатами розгляду  апеляційної скарги  має право:  скасувати судове рішення повністю  або частково  і ухвалити  у відповідній частині нове  рішення або змінити рішення.
Встановлено, що 07 березня 2018 року ОСОБА_4 , керуючи автомобілем «ЗИЛ 431410» (державний номерний знак НОМЕР_1 ) по вулиця Скляренка, 5, в м. Києві, не врахувавши дорожню обстановку, не дотримався безпечного інтервалу, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Chevrolet» (державний номерний знак НОМЕР_2 ), внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження, чим відповідач порушив п.п.13.1,2.3б Правил дорожнього руху України.
Власником автомобіля «Chevrolet» (д.н.з. НОМЕР_2 ) на момент дорожньо- транспортної пригоди є позивач по справі, що пітверджується свідоцтвом про реєстрацію НОМЕР_4 (а.с.30).
Судом встановлено, що постановою Оболонського районного суду м.Києва від 06 квітня 2018 року встановлено вину ОСОБА_4 у порушенні правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів та притягнуто його до адміністративної відповідальності за ст.124 КУпАП  (а.с.8).
Як вбачається з матеріалів справи на момент вчинення ДТП відповідальність за завдання шкоди автомобілем відповідача була застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності №АМ/0349911, виданого  ПАТ «Європейський страховий союз».
Згідно звіту №1184 про оцінку автомобіля від 04.04.2018 року, складеного суб`єктом оціночної діяльності ОСОБА_6 , вартість матеріального збитку, завданого автомобілю позивача в результаті його пошкодження в ДТП становить 16 992 грн. 89 коп.
За статтею 22 ЦК України особа, якій завдано збитки у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
У разі якщо шкода завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, то її відшкодування відбувається на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).
Тобто, у відносинах між кількома володільцями джерел підвищеної небезпеки відповідальність будується на загальному принципі вини.
За змістом ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Отже, шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (п.2.2 Правил дорожнього руху України).
Як вбачається з матеріалів справи та не оспорюється сторонами, на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_4 володів (керував, експлуатував, використовував за цільовим призначенням) автомобілем «ЗИЛ 431410» д.н.з. НОМЕР_1 , а відповідно і є володільцем цього транспортного засобу у розумінні ч.  2 ст.  1187 ЦК України.
Враховуючи викладене, на ОСОБА_2 , як власника транспортного засобу, не може бути покладена відповідальність солідарно відшкодувати шкоду, завдану іншою особою ( ОСОБА_4 ), яка на відповідній правовій основі керувала транспортним засобом.
Відповідно до ст.ст.77-81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Згідно зі ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зокрема, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно зі ст.376 підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:
1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині стягнення шкоди з ОСОБА_2 з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позову в цій частині, як ухвалене за неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, які зроблені з порушенням та неправильним застосуванням судом норм матеріального та процесуального права, що відповідно до вимог ст.376 ЦПК України є підставами для його частково скасування з прийняттям нової постанови.
Також, згідно ст.141 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені судові витрати за подання апеляційної скарги у розмірі  1 152 грн. 60 коп.
 
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 376, 382, 384  ЦПК України, колегія суддів, -  
п о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 матеріальної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, витрат на проведення оцінки та судового збору і прийняти постанову про відмову у задоволенні позову в цій частині.
В іншій частині рішення Оболонського районного суду м.Києва від 12 листопада 2019 рокузалишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 ) на користь ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків) судовий збір в сумі 1 152 грн. 60 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.
 
Суддя-доповідач:  

Судді: