ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1870/20 Справа № 212/8290/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Пустовіт О. Г. Суддя у 2-й інстанції - Барильська  А. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року                                                                м.Кривий Ріг
Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді – Барильської А.П.
суддів - Бондар Я.М., Зубакової В.П.
секретар судового засідання: Голуб О.О.
сторони:
позивач:  ОСОБА_1 
відповідач – Приватне акціонерне товариство «Суха Балка»
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України,  без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на рішення  Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 року, яке ухвалено суддею Пустовітом О.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повне судове рішення складено 05 листопада 2019 року, -
В С Т А Н О В И В :
В вересні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась з позовом до Приватного акціонерного товариство «Суха Балка» (надалі ПрАТ «Суха Балка») про відшкодування моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві.
Позов мотивовано тим, що 04 вересня 1995 року від нещасного випадку, який трапився при виконання трудових обов`язків, загинув її батько ОСОБА_3 . Внаслідок смерті батька позивач переносить тяжкі моральні страждання, оскільки вона народилась на третій день після смерті батька, проте, коли вона подорослішала та зрозуміла, що втратила батька, дуже сумувала з цього приводу, усвідомлюючи, що на відміну від інших дітей не має батька, що завдало позивачу додаткових моральних переживань, так як вона була позбавлена батьківської опіки, турботи та матеріальної підтримки, що тривалий час завдавало позивачу глибоких моральних переживань тому просила суд стягнути з відповідача на її користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 275 000 гривень. 
Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 року позов  ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди 120 000 грн. без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.
Стягнуто з ПрАТ «Суха Балка» на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
В апеляційній скарзі представник позивача просить змінити рішення суду в частині розміру стягнутої судом моральної шкоди, задовольнивши позовні вимоги позивача у повному обсязі.
Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги апелянт вказує на те, що визначений судом розмір моральної шкоди не відповідає принципам єдності сталої судової практики за результатами розгляду аналогічних справ у Дніпропетровській області
Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував, що смерть батька є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть батька призвела до того, що позивач зазнала сильного нервового потрясіння, адже вона втратила близьку для неї людину, якого дуже любила. Позивач народилась на третій день після смерті батька, проте коли вона подорослішала та зрозуміла, що втратила батька, вона дуже сумувала з цього приводу. Під час відвідування дитячого садку, під час навчання у середній школі позивач комплексувала з цього приводу, усвідомлюючи, що вона, на відміну від інших дітей, не має батька, що завдало їй додаткових моральних переживань, оскільки до досягнення повноліття була позбавлена батьківської опіки, турботи та матеріальної підтримки, що також тривалий час завдавало позивачу глибоких моральних переживань.
В апеляційній скарзі ПрАТ «Суха Балка» ставить питання про скасування рішення суду з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що судом визначений судом першої інстанції розмір моральної шкоди не відповідає засадам розумності, виваженості і справедливості, оскільки судом не враховані роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року №4.
Крім того, зазначає, що суд першої інстанції при визначенні моральної шкоди не врахував, що позивач пред`явивши вимоги про стягнення з ПрАТ «Суха Балка» компенсації за заподіяну їй моральну шкоду, не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її розміру. 
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Учасники справи, належним чином, завчасно, повідомлені про розгляд справи, в судове засідання не з`явились, що у відповідності до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розглядові справи.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, а апеляційна скарга ПрАТ «Суха Балка» підлягає залишенню без задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що позивач є донькою ОСОБА_3 (а.с. 9).
За життя ОСОБА_3 працював на посаді гірного майстра рудника «Суха Балка», правонаступником якого є ПрАТ «Суха Балка».
04 вересня 1995 року, при виконанні трудових обов`язків з ОСОБА_3 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер (а.с. 5).
Відповідно до п. 11 Акту про нещасний випадок № 56, 04 вересня 1995 року, виконуючи роботи на території дільниці № 21 заглиблення  стволу шахти ім. Фрунзе, внаслідок падіння з висоти загинувОСОБА_3 (а.с. 5).
Відповідно до п. 11.3 Акту, нещасний випадок на виробництві, під час якого був смертельно травмований ОСОБА_3 , стався внаслідок незадовільної організації робіт, що виразилось в експлуатації несправного підвісного помосту і відсутність стійкості зв`язку при його переміщенні; застосування канатів опалубних лебідок не для призначення підтримки і переміщення підвісного помосту; незадовільний контроль з боку механічної служби дільниці і шахтобудівельного управління за безпечну експлуатацію підвісного прохідницького обладнання при поглибленні шахти (а.с. 6).
Згідно п.13 Акту, особами, які допустили порушення законодавства про охорону праці є механік дільниці № 21  ОСОБА_4 , який допустив порушення параграфів 59,74 «Єдинихправил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом», п. 5.2.10 вимог «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання»; начальник проходки шахти ім. Фрунзе - ОСОБА_5 , який допустив порушення параграфів 28, 59 «Єдинихправил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом», п. 7.1 вимог «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання»; заступник начальника дільниці № 21 ОСОБА_6 , який допустив порушення параграфів 14,16 «Єдинихправил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом», п. 1.7.12 вимог «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання», ст. 17 Закону України «Про охорону праці», начальник дільниці № 21 – ОСОБА_7 , який допустив порушення параграфів 28, 59,74 «Єдинихправил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом», п. 7.1 вимог «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання»; головний механік шахтобудівельного управління – ОСОБА_8 , який допустив порушення параграфів 59 «Єдинихправил безпеки при розробці рудних, нерудних та розсипних родовищ підземним способом», п. 5.2.10 вимог «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання», ст. 17 Закону України «Про охорону праці»; головний інженер шахтобудівельного управління – ОСОБА_9 , який порушив вимоги ст. 17 Закону України «Про охорону праці», п.п. 7.4.1, 7.4.2, 7.4.3, 7.4.4 «Положення про систему управління охороною праці на руднику «Суха Балка» і п. 6.2.2 «Правил технічної експлуатації прохідних лебідок і підвісного обладнання» (а.с. 7).
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову та покладаючи обов`язок з відшкодування моральної шкоди на ПрАТ «Суха Балка», суд першої інстанції виходив із того, що нещасний випадок, внаслідок якого помер батько позивача, стався під час його роботи, 04 вересня 1995 року, внаслідок якого позивачу спричинена моральна шкода, яка має бути відшкодована на підставі статті 440-1 ЦК України.
Колегія суддів погоджується з висновком суду щодо наявності правових підстав для стягнення моральної шкоди, однак не погоджується з визначеним судом розміром моральної шкоди, з огляду на наступне.
Так, відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд під час ухвалення рішення, серед інших питань, вирішує які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Оскільки, смерть батька позивача настала під час виконання трудових обов`язків внаслідок нещасного випадку в 1995 році, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо застосування до спірних правовідносин сторін положень статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року.
Згідно зі статтею 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діянням іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди. Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків, але не менше п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.
Необхідною умовою виникнення зобов`язання по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди, є заподіяння цієї шкоди. Під шкодою в праві прийнято розуміти всяке применшення блага, що охороняється правом. Благо, що охороняється правом, може бути майновим або особистим немайновим. Внаслідок цього і шкода, що заподіюється благам, що охороняються, може бути майновою і моральною (немайновою). Вказуючи на моральну (немайнову) шкоду, що підлягає відшкодуванню, частина перша статті 440-1 ЦК України не визначає її поняття. Визначення цього поняття міститься в правових нормах спеціальних законів, що регулюють певні види суспільних відносин і передбачають право громадян та організацій на відшкодування моральної (немайнової) шкоди (наприклад, статті 1, 33, 34 Закону «Про зовнішньоекономічну діяльність», стаття 10 Закону «Про режим іноземного інвестування», стаття 24 Закону «Про захист прав споживачів», стаття 44 Закону «Про авторське право і суміжні права», стаття 12 Закону «Про охорону праці» та ін.). Разом з тим, враховуючи особливості правового регулювання суспільних відносин цими законодавчими актами, у відповідних нормах про поняття моральної (немайнової) шкоди, встановлюються і різні її критерії. Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями чи бездіяльністю інших осіб.
Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року не містить будь-яких обмежень відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Отже, відповідно до статті 440-1 ЦК України фізична або юридична особа має право вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди у разі порушення її прав неправомірними діями в будь-яких цивільних та інших правовідносинах. У вказаній статті міститься пряма вказівка на те, що моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянинові або організації діяннями іншої особи, і порушила їх законні права, відшкодовується особою, що заподіяла шкоду. Порушення законних прав, указаних в законі осіб, завжди є протиправним. Отже, неправомірна поведінка заподіювача моральної (немайнової) шкоди є необхідною умовою відповідальності, тому суд при розгляді справ цієї категорії зобов`язаний з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння моральних або фізичних страждань, за яких обставин і якими діями (бездіяльністю) вони заподіянні. У статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року виявляється дія принципу генерального делікту, закріпленого в статті 440 ЦК України, в редакції 1963 року в силу якого заподіяння шкоди признається протиправним, якщо особа не була управоважена на її заподіяння.
Стаття 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року є загальною нормою, такою, що регулює деліктні правовідносини. Оскільки моральна шкода, завдана позивачці у зв`язку зі смертю її батька в результаті нещасного випадку на виробництві, не відшкодовується ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», ні на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ні Правилами відшкодування власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом шкоди, заподіяної працівникові ушкодженням здоров`я, пов`язаним із виконанням ним трудових обов`язків, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 23 червня 1993 року № 472, така моральна шкода за наявності для цього підстав повинна виплачуватись особою, яка її заподіяла, на підставі статті 440-1 ЦК України, в редакції 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин.
Як роз`яснено в пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних,психічних,тощо),яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення, тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити і з засад розумності, виваженості та справедливості.
Спори про відшкодування заподіяної фізичній чи юридичній особі моральної (немайнової) шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень, у випадках, передбачених статтями 7, 440-1 Цивільного кодексу України, в редакції 1963 року, та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.
Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року, викладених у Постанові № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зав`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.
Як вбачається з матеріалів справи, батько позивача загинув під час виконання трудових обов`язків.
Внаслідок його смерті позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, внаслідок чого позивач була позбавлена моральної підтримки, назавжди втратила турботу та підтримку близької людини, що призвело до душевних страждань, порушення нормальних життєвих зав`язків.
Виходячи із наведених вище обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивачу заподіяно моральну шкоду і вона має право на її відшкодування з відповідача.
При цьому, суд першої інстанції правильно виходив з того, що втрата батька завдає позивачу фізичного болю та душевних страждань. 
Як вбачається з матеріалів справи, факт смерті потерпілого ОСОБА_3 від нещасного випадку встановлений Актом про нещасний випадок на виробництві №56 від 16 вересня 1995 року, що передбачає право членів сім`ї померлого на відшкодування їм моральної шкоди.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги відповідача про те, що суд першої інстанції при визначенні моральної шкоди не врахував, що позивач пред`явивши вимоги про стягнення з ПрАТ «Суха Балка» компенсації за заподіяну їй моральну шкоду не надала жодних належних та допустимих доказів в обґрунтування її розміру, оскільки у зв`язку зі смертю батька позивачу спричинено моральну шкоду, пов`язану із втратою рідної людини, що тягне за собою порушення нормальних життєвих зв`язків та необхідності докладання додаткових зусиль для організації свого життя, та сама по собі смерть рідної людини є для його рідних невиліковною психологічною травмою.
Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги представника позивача про те, що визначений розмір відшкодування моральної шкоди не відповідає принципам розумності, виваженості та справедливлості.
Відповідно до роз`яснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) “Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди”, передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
Беручи до уваги, що смерть батька позивача настала у зв`язку з порушенням відповідачем вимог щодо безпеки праці, глибину та тривалість моральних страждань, оскільки смерть батька є незворотною втратою, що не може бути відновлена, а тому душевні страждання позивача будуть тривати і надалі, що свідчить про їх безстроковість. Смерть батька призвела до того, що позивач зазнала сильного нервового потрясіння, адже вона втратила близьку для неї людину. Позивач народилась на третій день після смерті батька, проте коли вона подорослішала та зрозуміла, що втратила батька, вона дуже сумувала з цього приводу. Під час відвідування дитячого садку, під час навчання у середній школі позивач комплексувала з цього приводу, усвідомлюючи, що вона, на відміну від інших дітей, не має батька , що завдало їй додаткових моральних переживань, оскільки до досягнення повноліття була позбавлена батьківської опіки, турботи та матеріальної підтримки, що також тривалий час завдавало позивачу глибоких моральних переживань. 
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, беручи до уваги конкретні обставини по справі, характер, інтенсивність і довготривалість моральних страждань позивача, оскільки смерть батька призвело до порушення її нормального укладу життя, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 150 000 грн., що буде відповідати засадам розумності, виваженості та справедливості.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що судом не враховані роз`яснення Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику про відшкодування моральної (немайнової шкоди)» від 31 березня 1995 року №4, колегія суддів вважає безпідставними з вищенаведених підстав.
У зв`язку із збільшенням розміру стягнутої судом першої інстанції моральної шкоди підлягає збільшенню стягнутий судом першої інстанції розмір судового збору, з огляду на наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, при зверненні до суду із позовом позивач звільнений від сплати судового збору на підставі положення п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».
Зі змісту положень п. 3 ч. 3 ст. 175, п. 1.ч. 1 ст. 176 ЦПК України ціна позову визначається сумою грошових коштів, якщо позов підлягає грошовій оцінці. 
Позивач подала позов про стягнення моральної шкоди, завданої смертю працівника на виробництві та визначила її у грошовому вимірі, тому позовна вимога є майновою.
Такий висновок міститься в Постанові Верховного Суду від 28 листопада 2018 року справа № 761/11472/15-ц.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Так, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Виходячи з цих обставин, колегія суддів, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом судового збору, стягнутого з ПрАТ «Суха Балка» і збільшити його з 704,80 гривень до 1 500 гривень.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга представника позивача підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга ПрАТ «Суха Балка» залишенню без задоволення, рішення суду - зміні в частині розміру моральної шкоди, та збільшення його з 120 000 грн. до 150 000 грн.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Керуючись ст. ст. 367, 369, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу   ОСОБА_2 , який діє в інтересах та від імені ОСОБА_1  – задовольнити частково.
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 05 листопада 2019 року змінити в частині розміру моральної  шкоди, стягнутої  з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь ОСОБА_1 , збільшивши цей розмір з 120 000 грн. до 150 000 (сто п`ятдесят тисяч) грн. 00 (нуль) копійок 
Рішення суду змінити, збільшивши розмір стягнутого з Приватного акціонерного товариства «Суха Балка» на користь держави судового збору з 704 гривень 80 копійок до 1 500 (одна тисяча п`ятсот гривень).
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному поряду безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 04 лютого 2020 року.

Головуючий:

Судді: