Дата документу 12.02.2020 Справа № 335/13460/18

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 335/13460/18 Головуючий у 1 інстанції: Проценко А.М. 
провадження № 22-ц/807/30/20 Суддя-доповідач: Маловічко С.В. 
                                
                                П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 лютого 2020 року                                                 м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого: Маловічко С.В.
суддів:         Кримської О.М.
                        Кочеткової І.В.
при секретарі: Путій Д.В. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, завданої внаслідок залиття квартири.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що він є співвласником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 26.07.2000р. У цьому будинку поверхом вище у квартирі АДРЕСА_2 проживає відповідач ОСОБА_1 , яка є власницею цієї квартири. 23.09.2018р. його квартиру було затоплено відповідачем, про що було складено акт комісії управління житлового фонду Вознесенівського району КП «Запоріжремсервіс» ЗМР № 269 від 26.09.2018р., яким було встановлено, що йому було завдано значної майнової шкоди, внаслідок чого квартира потребує ремонту, а вартість відновлювального ремонту згідно зі звітом з оцінки майна становить 52 811 грн.. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути на його користь на відшкодування матеріальної шкоди 52811 грн., заподіяної майну у результаті затоплення квартири, витрати, пов`язані з проведенням експертної оцінки вартості відновлювального ремонту квартири, у розмірі 1000,00 грн. та на відшкодування моральної шкоди 5 000,00 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 шкоду, заподіяну майну, у сумі 52811 грн., витрати, пов`язані з проведенням експертної оцінки вартості ремонту у розмірі 1000 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 645 грн..
В іншій частині позовних вимог відмовлено.

ОСОБА_2 рішення суду в частині відмови в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди не оскаржив. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду в частині задоволення позову, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зв`язку з неповним з`ясуванням всіх обставин у справі, невідповідністю висновків суду матеріалам справи та порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення в цій частині скасувати та ухвалити нове, яким позовну заяву залишити без розгляду.

В межах строку на апеляційне оскарження ОСОБА_1 змінила прохальну частину апеляційної скарги та остаточно просила: призначити у справі судову будівельно-технічну експертизу для визначення вартості будівельних робіт, пов`язаних з усуненням наслідків залиття квартири позивача; скасувати рішення суду в частині задоволених вимог позивача та ухвалити нове рішення про задоволення позову щодо відшкодування матеріальної шкоди у сумі, яка буде визначена судовою експертизою.

У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Фельський С.Л. зазначив, що факт залиття підтверджений належним та допустимим доказом – складеним компетентним органом комісійним Актом, а розмір матеріальної шкоди відповідним звітом, складеним ЗБТ «Гілея» як суб`єктом оціночної діяльності, тому підстав для зміни або скасування рішення в оскаржуваній частині не мається.

Розглянувши в судовому засіданні 15 січня 2020р. клопотання відповідача ОСОБА_1 про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи, яке було підтримано в судовому засіданні її адвокатом Ніконовою Н.В., вислухавши думку адвоката Фельського С.Л., який заперечував проти призначення експертизи з посиланням на те, що таке клопотання не заявлялась стороною відповідача в ході розгляду справи судом першої інстанції, колегія залишила його без задоволення.

В судовому засіданні 12 лютого 2020р. відповідач ОСОБА_1 заявила клопотання про долучення до справи висновку про вартість робіт для відновлення квартири позивача, складений 08.02.2020р. інженером–спеціалістом, яке також було залишено без задоволення. 
Відмовляючи у вказаних клопотаннях відповідача ОСОБА_1 , колегія виходила із того, що за положеннями чч. 1-3 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції може лише виправити процесуальне порушення, допущене судом першої інстанції. Тобто вирішити долю невирішеного клопотання сторони, яке було подано до ухвалення рішення суду по суті спору, та міститься у матеріалах справи, або усно заявлено до постановлення судового рішення; задовольнити таке клопотання у випадку неправомірної відмови у його задоволенні, а також прийняти будь-які докази, які не досліджував суд першої інстанції лише у разі неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від заявника. 
Відповідно до чч. 3, 8 статті 83 ЦПК України, відповідач повинен подати докази разом з поданням відзиву; докази, не подані у встановлений законом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадків, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї.
За матеріалами справи встановлено, що відповідач ОСОБА_1 була обізнана про наявність цивільної справи в суді з грудня 2018р., отримувала судові повістки, подавала заяви як по суті справи, так із процесуальних питань, приймала участь у судових засіданнях через представника – адвоката Середу Д.М. ( а.с. 103-105).

Так, нею 11.01.2019р. було подано відзив на позовну заяву, у якому вона вже мала позицію щодо того, що звіт про матеріальні збитки, який наданий позивачем, не відповідає, на її думку, обсягу та площам дійсного пошкодження квартири позивача від залиття. 
ЇЇ адвокатом заявлялись клопотання: про допит свідків, долучення письмових доказів.

Проте, клопотання про призначення судової будівельно-технічної експертизи стороною відповідач не заявлялось, хоча позицію невідповідності визначеної матеріальної шкоди виявленим пошкодженням квартири вона підтримувала в ході розгляду справи.

Вмотивовуючи поважні причини незаявлення клопотання про призначення експертизи та долучення доказів про інший розмір матеріальної шкоди у суді першої інстанції, ОСОБА_1 та її адвокат Ніконова Н.В. вказувала, що таких дій не вчинив адвокат Середа Д.М., який надавав правову допомогу відповідачу в першій інстанції.

Але колегія не визнає такі причини поважними, оскільки відповідач сама не позбавлена була ані права, ані можливості заявити відповідні клопотання. До того ж, не надано доказів, що адвокат позивача не виконав її розпорядження, або виконував свої обов`язки з надання правової допомоги несумлінно. 

Отже, у колегії не мається підстав вважати, що судом були допущені порушення щодо збору доказової бази у справі, зокрема, необґрунтовано не призначено експертизу за вимогами відповідача, оскільки сам відповідач та його адвокат не заявили такого клопотання.
Відтак, за відсутності відповідного клопотання у суді першої інстанції, за відсутності будь-яких ознак обмежень прав відповідача судом, відсутності винятковості випадку та поважних причин незаявлення такого клопотання в суді першої інстанції, колегія позбавлена можливості за приписами ч. 3 статті 367 ЦПК України задовольняти таке клопотання на стадії апеляційного провадження. У протилежному випадку буде порушено проголошений у статті 12 ЦПК України принцип змагальності сторін. 

Не заявлялось стороною відповідача і клопотання про долучення до справи будь-якого висновку про розмір матеріальної шкоди, спричиненої позивачу залиттям квартири з квартири відповідача. 
За таких обставин, заявлені на стадії апеляційного провадження клопотання відповідача ОСОБА_1 про призначення у цій справі судової будівельно-технічної експертизи та долучення звіту про оцінку матеріальної шкоди, виконаного 08.02.2020р., тобто після ухвалення рішення судом першої інстанції 10 травня 2019р., після подання апеляційної скарги, відкриття провадження за нею, яке відбулось ще 18.06.2019р., задоволенню не підлягають.
Вказане ґрунтується на приписах ст.ст. 12, 13, чч. 3, 8 ст. 83, 367 ЦПК України щодо порядку доказування та строків подання доказів суду. 

В ході розгляду справи судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_2 є власником квартири за адресою АДРЕСА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 26 липня 2000 року.
ОСОБА_1 є власницею квартири за адресою АДРЕСА_4 , про що свідчить витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 07 листопада 2018 року, яка розташована поверхом вище відносно квартири позивача.
З акту комісії управління житлового фонду Вознесенівського району КП «Запоріж-
ремсервіс» ЗМР № 269 від 26 вересня 2018 року вбачається, що 23 вересня 2018р. квартиру позивача було затоплено. Причиною затоплення була тріщина на гнучкому шлангу на змішувачі у кухні в квартирі відповідача. Встановлено, що позивачу завдано майнової шкоди.
Згідно звіту про розмір матеріального збитку від 23 вересня 2018 року, складеного
суб`єктом оціночної діяльності ЗТБ «Гілея», вартість проведення ремонту затопленої квартири становить 52811,00 грн. За проведення експертизи позивачем сплачено 1 000,00 грн.
Відповідач, не заперечуючи того факту, що затоплення відбулось з її квартири та від розриву гнучкого шлангу, не погоджувалась з обсягом пошкоджень квартири, які визначені позивачем, а відтак з розміром визначеної матеріальної шкоди.

Судом аналізувались вказані заперечення відповідача, перевірялась її доводи та з цього приводу зазначено, що з досліджених судом відеозаписів вбачається факт значного затоплення квартири позивача з намоканням поверхні стін, стелі, розташованих у квартирі меблів. Чітко видно протікання води зі стелі.

Щодо посилання відповідача на ту обставину, що у кімнаті (залі) не було проклеєно усі стіни шпалерами, а експертом нараховано їх наклеювання, суд визнав такі доводи безпідставними. При цьому, суд встановив, що з пояснень свідків вбачається, що дійсно шпалерами не було заклеєно усі поверхні стін у даній кімнаті, що також підтверджується дослідженими відеозаписами, але при цьому частина стіни обклеєна шпалерами була, та з висновку про розмір майнового збитку вбачається, що розрахунок обклеювання шпалерами міститься лише відносно площі стіни у 5,5 м2, що не суперечить поясненням свідків та дослідженим відеозаписам.

Встановивши вказані обставини, суд дійшов висновку, що залиття квартири позивача мало місце з вини відповідача, яким на спростування розміру заподіяної шкоди не надано жодного належного і допустимого доказу, а тому суд стягнув з відповідача на користь позивача у відшкодування матеріальної шкоди 52 811,00 грн., а також витрати, пов`язані з проведенням експертної оцінки вартості відновлювального ремонту квартири у розмірі 1000,00 грн.
В апеляційній скарзі відповідач, насамперед, посилається на те, що Акт комісії управління житлового фонду Вознесенівського району КП «Запоріжремсервіс» ЗМР № 269 від 26.09.2018р. про залиття квартири позивача є неналежним доказом у справі, оскільки складений з порушенням вимог законодавства.

Перевіркою цих доводів встановлено наступне.

        Відповідно до  п. 2.3.6 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005 № 76, у разі аварії і залиття квартир складається відповідний акт. 
Додатком 4 до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій встановлено форму згаданого акта. Тобто факт залиття квартири та його наслідків фіксується актом комісійного обстеження квартири за участю представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, представників організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньобудинкові системи опалення, водопостачання та водовідведення, представника (власника) будинку, будинкового комітету та затверджується начальником організації (підприємства), яка відповідно до укладеної угоди надає послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Присутність зацікавлених осіб як від потерпілої, так і від винної сторін є обов`язковою. В акті повинно бути відображено: дата складання акта; прізвища, ініціали та займані посади членів комісії; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря, квартири, що зазнала шкоди; адреса квартири, поверх, форма власності; прізвище, ім`я, по батькові власника, наймача, орендаря квартири, з вини якого сталося залиття; адреса квартири, поверх, форма власності; характер залиття та його причини; завдана матеріальна шкода, обсяги необхідного ремонту приміщень квартири, перелік пошкоджених внаслідок залиття речей та їх орієнтовна вартість; висновок комісії щодо встановлення вини особи, яка вчинила залиття. Акт обов`язково має бути підписаний всіма членами комісії. Відмова від підпису складеного акта присутніми особами від потерпілої сторони та з боку винної не впливає на його чинність: у такому випадку в акті має бути зазначено що згадані особи (прізвище ім`я по батькові) підписувати складений акт відмовилися з тих чи інших  причин.
Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій визначено, що з актом про залиття повинні бути ознайомлені мешканці відповідних квартир шляхом його підписання, що дає змогу майбутньому відповідачу включити до акту свої пояснення. Окрім цього, в актах повинна бути вказана чітка причина залиття, як того вимагає Додаток 4 до п. 2.3.6 зазначених Правил: «чітко зазначити причини, а саме несанкціоноване втручання мешканців кв. №___ у роботу системи (заміна радіаторів, трубопроводів, вентилів, рушникосушарок тощо), незадовільне технічне обслуговування систем, передчасний вихід з ладу радіаторів опалення, трубопроводів, вентилів, гнучких підводок та ін.». 
Дослідивши акт про залиття, який міститься у цій справі як письмовий доказ, колегія вважає, що істотних порушень, які б могли свідчить про його неправомірність або нечинність, не виявлено.
Так, він складений комісією з працівників КП «Запоріжремсервіс», яке обслуговує житловий фонд Вознесенівського району м. Запоріжжя, які і підписали його; затверджений відповідною посадовою особою - провідним інженером виробничого підрозділу утримання житлового фонду, якому в такому разі делеговані КП «Запоріжремсервіс» відповідні повноваження із затвердження актів по Вознесенівському району.
У акті зазначено: про дату залиття 23.09.2018р. та про звернення у зв`язку з цим мешканцями квартири АДРЕСА_1 до аварійної служби; характеристика будинку; виявлені при візуальному обстеженні пошкодження по кожному приміщенню затопленої квартири; причина залиття; дії аварійної бригади щодо усунення подальшого протікання; про відсутність звернень мешканців квартири АДРЕСА_2 до Колл-центру з приводу незадовільного технічного стану трубопроводів холодного водопостачання. 

У акті дійсно не мається відомостей, що при огляді затопленої квартири позивача була присутня відповідач ОСОБА_1 , але за з`ясованими обставинами встановлено, що остання не проживає у квартирі АДРЕСА_5 , у якій проживає її донька. 

Отже, Акт залиття від 26.09.2018р. складався викликаними працівниками КП «Запоріжремсервіс» одразу після залиття та після усунення причин, що до нього призвели, складений компетентною комісією, тому вважати, що він містять будь-яку неправильну чи неправдиву інформацію, підстав у суду не мається. 
Наголошуючи на своїй відсутності при складанні акту, відповідач не зазначає, які зафіксовані в ньому відомості є такими, що не відповідають дійсності. Не зазначає, яким чином її мали запросити, якщо вона у квартирі АДРЕСА_2 не мешкає. Сама відповідач, з квартири якої відбулось залиття, не приходила до квартири позивача, щоб пересвідчитись у обсягах та площах пошкодження її квартири, що мала б зробити, зважаючи на принципи добросусідських відносин. 

Встановлено, що складений акт відповідає за формою та змістом вимогам, визначеним наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17.05.2005р. № 76 «Про затвердження Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій», оскільки в ньому зазначені всі відомості: дата та місце складання, члени комісії, місце залиття, подія, що трапилась, наслідки залиття, причини залиття. 
Та відповідач, зі свого боку, не спростувала відомостей, викладених у акті, а лише бездоказово заперечує проти них, що робить її доводи в цій частині неспроможними. 

ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_5 , але зареєстрована за адресою: АДРЕСА_6 ( а.с. 81), а проживає, як зазначалось нею самою при з`ясуванні анкетних даних, за межами м. Запоріжжя, а саме, у с. Кам`янське. Відтак, запросити її як власника квартири, з якої відбулось залиття, для складання акту позивач та комісія не мали об`єктивної можливості.

Відомості ж про те, коли у пошкодженій квартирі робився останній ремонт, на відсутність яких у акті зазначається у скарзі, не входять до переліку тих, які необхідно зазначити у акті про залиття. 

Також в скарзі наголошується на тому, що звіт з оцінки майна, зроблений Запорізькою товарною біржею «Гілея», від 23.10.2018р. є неналежним доказом, оскільки надана оцінка зроблена організацією, яка не є експертною установою. 

Відповідачем вказується, що згідно з пп. 5.1 п. 5 розд. 2 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень тільки будівельно-технічна експертиза достовірно, справедливо, достатньо та належно може зазначити, яка шкода була завдана в результаті залиття квартири. 

Однак відповідач не враховує, що саме судом призначаються експертні установи та експерти, включені до Реєстру, при задоволенні клопотань учасників справи про призначення експертиз, а сторони при цьому, які не заявили таких клопотань, не позбавлені можливості надавати письмові докази на підтвердження заявлених вимог та заперечень.
Звіт ЗБТ «Гілея», наданий позивачем, є письмовим доказом, а не висновком експертизи, як помилково вважає відповідач, а тому може бути складений будь-яким спеціалістом чи установою, що спеціалізується у певній галузі. 

З доданої ЗБТ «Гілея» до звіту документації встановлено, що вона є суб`єктом оціночної діяльності і діє на підставі сертифікату суб`єкта оціночної діяльності № 668/17, який виданий Фондом державного майна України 04 липня 2017р., а компетенція оцінювача ОСОБА_3 , яким виконано дослідження, підтверджується кваліфікаційним посвідченням оцінювача на право проведення оцінки об`єктів у матеріальній формі за спеціалізацією «Оцінка об`єктів нерухомого майна, в тому числі земельних ділянок» МФ № 980 від 13.03.2004р., виданого Фондом державного майна України і Міжнародним інститутом бізнесу ( а.с. 14, 72-75). 

Тому колегія визнає необгрунтованими ствердження апелянта про неналежність звіту як доказу у справі.
В той же час, поняття «неналежність» до звіту як доказу не може бути застосовано, оскільки звіт містить ретельний аналіз пошкоджень квартири позивача та розмір витрат, яких позивач має понести на її відновлення, тобто інформацію, що є предметом доказування у справі. У сенсі ж вищенаведених доводів скарги слід було б застосовувати термін «недопустимого доказу», але і такі ствердження мають неспроможний характер, оскільки, як вже зазначено вище, письмовий доказ складений компетентним суб`єктом оціночної діяльності. 
В скарзі, крім вказаного, міститься посилання на те, що площі пошкоджень квартири, зазначені у Акті комісії управління житлового фонду Вознесенівського району КП «Запорожремсервіс» ЗМР № 269 від 26.09.2018р. про залиття квартири, є меншими, ніж вказано у Звіту з оцінки майна, а тому розмір матеріальної шкоди є завищеним. Відповідач вказує, що їй достовірно відомо, що у квартирі позивача тривалий час не робився ремонт та у цілому стан помешкання ще до залиття був занедбаний. 
З цього приводу колегією встановлені такі обставини. 

Так, згідно зі звітом ЗТБ «Гілея» під час огляду квартири позивача встановлено, що внутрішнє оздоблення квартири покращене та виконане з використанням імпортних та вітчизняних будівельних матеріалів та виробів; технічний стан квартири і її внутрішнє оздоблення на момент, що безпосередньо передував настанню пошкоджень, прийнято експертом як «добрий» з фізичним зносом на рівні 15 % ( встановлено згідно з Правилами визначення фізичного зносу житлових будинків. СОУ ЖКН 75.11-35077234.0015.2009). 

Інших письмових доказів щодо стану квартири в матеріалах справи не міститься, а відповідачем доказів щодо більшого відсотку фізичного зносу квартири не надано.

Відповідач в скарзі зазначала також, що у звіті безпідставно розраховано у вартість відновлювального ремонту знімання усього паркету та викладення нового, хоча в Акті про залиття таких пошкоджень не зафіксовано.

Дослідивши вказані доводи, колегія визнає їх частково слушними за такими підставами.

Дійсно, в акті про залиття від 26.09.2018р. відомостей про пошкодження паркету не міститься. Вивчивши надані відеозаписи щодо фіксації наслідків залиття, колегія також не побачила зафіксованого пошкодження паркету саме через залиття, а лише його загальний незадовільний стан, що може бути пов`язано з іншими причинами (давністю покладення – будинок 1978р. побудови, неналежним користуванням тощо). Тому з урахуванням того факту, що таке пошкодження не зафіксовано у Акті про залиття, колегія вважає, що з вартості відновлювального ремонту квартири позивача підлягає виключенню вартість демонтажу паркетної підлоги: по залу № 2 площею 17,7 кв. м у сумі 637,04 грн., по спальні № 3 площею 10,6 кв. м у сумі 381,5 грн., а також антигрибкову обробку підлоги. 

Також актом не підтверджується пошкодження комори № 7, яку включено у звіт про матеріальну шкоду, а тому і антигрибкова обробка комори площею 0,6 кв. м підлягає виключення з вартості відновлювального ремонту. 

Отже, загалом слід виключити з матеріальної шкоди вартість антигрибкової обробки на площі 28,9 кв. м. Тоді антигрибкова обробка буде складати: 145,3 х 0,1 х 50,82 = 738,41 грн. (замість визначеної в звіті 885,28 грн.). Тобто слід відрахувати із загального розміру матеріальної шкоди: 885,28 – 738,41 = 146,87 грн.; 637,04 + 381,5 = 1018,54 грн., а всього по цим видам робіт: 146,87 + 1018,54 = 1165,41 грн. 

В акті, крім вказаного, в залі № 2 не було зазначено про наявність шпалер, а зазначено, що на стінах лише шпаклівка, тому суд безпідставно включив до матеріальної шкоди обклеювання стін шпалерами розміром 5,5 кв. м на суму 125,73 грн., поліпшене фарбування стін акриловою водорозчинною фарбою розміром 36,3 кв. м на суму 865,84 грн. та вартість самих шпалер та акрилової фарби на ці роботи: 66,6 – 36,6 = 30 кв. м під фарбу, вартість шпалер: 5,5 кв. м – це один рулон визначений у сумі 607,52 грн., тому матеріальна шкода 30 х 0,2 х 22,62 = 135,72 грн., а не визначена в звіті сума 301,30 грн. Тоді 301,30 – 135,72 = 165,58 грн. слід вирахувати зі шкоди.

Всього по кімнаті № 2 слід виключити з вартості відновлювального ремонту: 125,73 + 865,84 + 165,58 + 607,52 = 1764,67 грн. 

Таким чином, слід зменшити відшкодування на: 1764,67 грн. + 1165,41 грн. = 2 930,08 грн. 
Всі решта доводів скарги про збільшені обсяги пошкоджень, які включені до звіту про розрахунок вартості відновлювального ремонту, спростовуються відеозаписом наслідків залиття, згідно з яким вода лилась з квартири відповідача струмками по всій площі квартири, якими залито всі стелі та стіни кімнат та коридору у квартирі позивача. А тому не може бути відремонтована окремо площа стелі або стіни, на якій залишились сліди від залиття, а має бути відновлено всі стелі та стіни. 

Таким чином, матеріальна шкода до відшкодування за відліком вищенаведених зайво включених витрат становитиме: 52811 – 2930,08 грн. = 49 880,92 грн.

Щодо доводів скарги про те, що не було залучено до участі у справі другого співвласника пошкодженої квартири - ОСОБА_4 , то колегія не вважає це тією обставиною, яка впливає на висновки суду. Так, встановлено, що остання не звернулася до суду з вимогами про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири; свідком ОСОБА_5 в ході розгляду справи надавались пояснення, що фактично в цій квартирі він проживає зі своєю сім`єю, а власник Ѕ частки квартири ОСОБА_4 успадкувала цю частку, але фактично в квартирі не проживає, не зареєстрована, участі у її утриманні не приймала.

Отже, незалучення другого співвласника ОСОБА_4 ніяким чином не порушує права відповідача, яка має відповідати перед будь-ким зі співвласників, який пред`явив до неї обґрунтовану вимогу про відшкодування шкоди.

Враховуючи, що частина доводів скарги знайшла своє підтвердження в ході апеляційного розгляду справи, визначений судом розмір відшкодування має бути зменшений до суми 49 880,92 грн., у зв`язку з чим колегією у відповідності до вимог п.п. 2, 3 ч. 1 статті 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції змінюється в частині розміру стягнутої матеріальної шкоди. 

У зв`язку із зміною рішення суду в оскаржуваній частині згідно зі статтею 141 ЦПК України підлягають перерахунку і судові витрати у справі. Так, позивачем заявлено вимоги на суму 52811 грн., за подання позову сплачено судовий збір в сумі 704,80 грн., а задоволено позов на суму 49 880,92 грн. Тому належний позивачу судовий збір становить: 704,80 х 49880,92 : 52811 = 665,70грн.
Відповідач за подання апеляційної скарги сплатила 1057,21 грн., а в позові відмовлено позивачу у сумі 2930,08 грн. Тому відповідачу належить до компенсації судовий збір: 1057,21 х 2930,08 : 52811 = 58,65 грн.

Взаємозарахуванням належних сторонам сум судового збору визначено до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі: 665,70 – 58,65 =607,05 грн. 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 10 травня 2019 року 
у цій справі змінити в частині розміру стягнутої матеріальної шкоди, зменшивши суму стягнення до 49 880 (сорока дев`яти тисяч вісімсот восьмидесяти) гривень 08 копійок, а також в частині розміру стягнутого судового збору, зменшивши його розмір до суми 607 (шістсот сім) гривень 05 копійок.
У зв`язку із зазначеним викласти резолютивну частину рішення наступним чином.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду, заподіяну майну, у сумі 49 880 (сорока дев`яти тисяч вісімсот восьмидесяти) гривень 08 копійок та суму судового збору у розмірі 607 (шістсот сім) гривень 05 копійок.
В іншій оскаржуваній частині рішення залишити без змін.

В частині відмови у позовних вимогах про стягнення моральної шкоди рішення суду не оскаржувалось та не переглядалось.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 18 лютого 2020 року.

Головуючий: Маловічко С.В.

Судді: Кримська О.М.

Кочеткова І.В.