УХВАЛА

28 січня 2020 року 
Київ
справа №1140/3434/18
адміністративне провадження №К/9901/2337/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Гімона М.М.,
суддів: Блажівської Н.Є.,  Гусака М.Б., 
перевіривши касаційну скаргу  Державної фіскальної служби України на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі № 1140/3434/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «МИРО ЛТД» до Головного управління ДФС у Кіровоградській області, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними та зобов`язання вчинити певні дії ,
ВСТАНОВИВ:
20.01.2020 до Верховного Суду надійшла касаційна скарга  Державної фіскальної служби України   (далі - ДФС)  на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 про відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою  ДФС на  рішення  Кіровоградського окружного адміністративного суду від 19.03.2019.
З касаційної скарги вбачається, що  ухвалою  Третього апеляційного адміністративного суду від  01.08.2019   апеляційну скаргу ДФС у цій справі залишено без руху з наданням строку для усунення недоліків, шляхом надання оригіналу квитанції про оплату судового збору, а також заяви про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням інших обґрунтованих причин для такого поновлення або доказів своєчасного звернення до суду із апеляційною скаргою. Підставою для залишення апеляційної скарги без руху стало зокрема те, що апеляційну скаргу подано після спливу строку встановленого для її подання та наведені скаржником підстави для його поновлення визнані судом неповажними, з огляду на наступне. 
Відповідно до частини першої  статті 295 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Апеляційним судом встановлено, що апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції від 19.03.2019 подано  19.07.2019 , тобто після спливу строку на апеляційне оскарження.  При цьому, ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 12.04.2019 апеляційну скаргу залишено без руху, у зв`язку з несплатою судового збору. Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 03.05.2019 за клопотанням ДФС було продовжено строк для усунення недоліків. Ухвалою апеляційного суду від 01.07.2019 апеляційну скаргу повернуто у зв`язку з не усуненням недоліків. 
У клопотанні про поновлення строку відповідачем зазначено, що  причиною пропуску процесуального строку була неможливість своєчасної сплати судового збору, що зумовлена арештом рахунків у зв`язку з безспірним списання коштів на підставі виконавчих документів. Зазначене є об`єктивною причиною пропуску такого строку та дає підстави для його поновлення.  
Апеляційний суд, оцінивши наведені скаржником підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження дійшов висновку, що зазначені ДФС причини пропуску строку апеляційного оскарження є неповажними, оскільки  не є такими, що не залежать від волі особи, яка подає апеляційну скаргу, і не надає такій особі права у будь-який необмежений після спливу строку апеляційного оскарження час реалізовувати право на оскарження судових рішень. Відсутність відповідного бюджетного фінансування щодо видатків на оплату судового збору не можуть впливати на дотримання строку апеляційного оскарження судових рішень і, як наслідок, не є поважною підставою пропуску цього строку. Крім того, суд звернув увагу на те, що заявником не надано доказів вжиття заходів щодо своєчасної сплати судового збору, як то направлення листів щодо виділення відповідного фінансування для сплати судового збору. 
Як вбачається з оскаржуваної ухвали  Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 скаржник у встановлений судом строк недоліки апеляційної скарги не усунув, зокрема, не направив на пропозицію суду клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження з наведенням інших обґрунтованих причин для такого поновлення та оригінал квитанції про оплату судового збору.
У касаційній скарзі відповідач зазначає, що не погоджується з такими висновками апеляційного суду, оскільки  повідомлені ним підстави для поновлення строку є поважними, а судом не враховано, що ДФС не має можливості сплатити судовий збір. Зазначає, що вказані обставини є непереборними та виникли поза волею податкового органу з незалежних від нього обставин, у зв`язку з чим він не мав можливості скористатись в повній мірі своїми процесуальними правами на судове оскарження рішення суду. Звертає увагу на конституційне закріплення права на апеляційне і касаційне оскарження судового рішення. 
Проте, колегія суддів вважає, що доводи касаційної скарги не спростовують правильність висновків апеляційного суду, оскільки відповідно до пункту 4 частини першої статті 299 КАС України, суд відмовляє у відкритті апеляційного провадження у справі, якщо скаржником у строк, визначений судом, не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження або наведені підстави для поновлення строку на апеляційне оскарження визнані судом неповажними.  
В даному випадку підставою для відмови у відкритті апеляційного провадження стало саме те, що скаржник у строк, визначений судом, не подав заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження, у зв`язку з чим доводи скаржника про поважність причин пропуску строку апеляційного оскарження є безпідставними. Доводів про те, що на виконання ухвали про залишення апеляційної скарги без руху, апелянтом подавалась така заява, касаційна скарга не містить. 
З огляду на наведене, колегія суддів вважає, що апеляційним судом прийнято правильне рішення про відмову у відкритті апеляційного провадження за скаргою відповідача, оскільки  скаржником не подано заяву про поновлення строку на апеляційне оскарження із повідомленням інших (поважних) підстав для поновлення такого строку. 
Поряд суд касаційної інстанції зазначає, що відсутність у суб`єкта владних повноважень коштів для своєчасної сплати судового збору є суто суб`єктивною причиною, а негативні наслідки, які настали у зв`язку з такою причиною є певною мірою відповідальністю за неналежне виконання своїх процесуальних обов`язків, які для усіх учасників справи мають бути рівними. Відповідач, що діє від імені держави, як суб`єкт владних повноважень, не може та не повинен намагатись отримати вигоду від фінансових складнощів, які склались у нього на поточний день, шляхом уникнення або зволікання виконання ним своїх процесуальних обов`язків, в тому числі і щодо сплати судового збору.
Слід зазначити, що право на апеляційний та у визначених законом випадках касаційний перегляд судових рішень кореспондується з обов`язком дотримуватися процесуального законодавства щодо порядку, строків і умов реалізації цього права. Такі процесуальні обов`язки для всіх учасників судового процесу є однаковими, що забезпечує принцип рівності сторін.
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 15 травня 2008 року "Надточій проти України" принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Відповідно до пункту 2 частини другої статті 333 КАС України, у справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), а також у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи), суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосовування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
З огляду на наведене та виходячи з того, що правильне застосовування апеляційним судом норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення та доводи наведені у касаційній скарзі не спростовують наведеного, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження за поданою касаційною скаргою слід відмовити.
На підставі вищенаведеного та керуючись статтями  169, 295, 299, 333, 359 КАС України,
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  Державної фіскальної служби України на ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 25.09.2019 у справі № 1140/3434/18. 
Копію ухвали про відмову у відкритті касаційного провадження разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подала касаційну скаргу.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.М. Гімон
Н.Є. Блажівська 
 М.Б. Гусак ,
Судді Верховного Суду