Постанова
Іменем України
 
22 січня 2020 року 
м. Київ
 
справа № 750/13066/14-ц
провадження № 61-3434св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
відповідачі: ОСОБА_3 , Деснянський відділ Державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Приватне підприємство «Нива-В.Ш.», відокремлений підрозділ філії № 25 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.»,
треті особи: ОСОБА_4 , Кредитна спілка «Моя Родина»,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадженнякасаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року у складі судді Жук М. І. та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 січня 2019 року у складі колегії суддів: Бечка Є. М., Євстафіїва О. К., Шарапової О. Л.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3 , Деснянського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції (далі - Деснянський ВДВС Чернігівського МУЮ), Приватного підприємства «Нива-В.Ш.», відокремленого підрозділу філії № 25 Приватного підприємства «Нива-В.Ш.» (далі - ПП «Нива-В.Ш.»), треті особи: ОСОБА_4 , Кредитна спілка «Моя Родина» (далі - КС «Моя Родина»), про визнання прилюдних торгів такими, що не відбулися.
 
У квітні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 , Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ, ПП «Нива-В.Ш.», треті особи: ОСОБА_4 , КС «Моя Родина», про визнання недійсними прилюдних торгів.
 
Свої позовні вимоги позивачі обґрунтовували тим, що вони є співвласниками            (по 1/2 частини) квартири АДРЕСА_1 . Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2013 року з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь КС «Моя Родина» стягнуто у солідарному порядку заборгованість за кредитом у розмірі 52 362,89 грн. На виконанні Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ знаходилось виконавче провадження, відкрите 17 травня        2013 року з виконання вказаного рішення суду й одночасно накладено арешт на       1/3 частини ( ОСОБА_1 ) квартири. Прилюдні торги, організовані ПП «Нива-В.Ш.»      20 лютого 2014 року, не відбулися, оскільки жоден із покупців не запропонував ціну, вищу стартової. 18 квітня 2014 року проведено прилюдні торги, переможцем яких став ОСОБА_3 і вказане майно продано за ціною 68 000,00 грн, що є нижчою за стартову ціну лоту. Крім того, на торги виставлена не окрема одиниця майна, виділена в натурі, а його частина.
 
Посилаючись на викладене, позивачі, із урахуванням уточнених вимог, просили прилюдні торги від 20 лютого 2014 року визнати такими, що не проводилися, а прилюдні торги від 18 квітня 2014 року визнати такими, що не відбулися.
 
Суди неодноразово розглядали цю справу.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено повністю. Визнано недійсними прилюдні торги з реалізації арештованого нерухомого майна боржника ОСОБА_2 , проведені згідно з протоколом                      № 2514053/2, затвердженого директором філії 25 ПП «Нива-В.Ш.» 18 квітня 2014 року, переможцем яких визначений ОСОБА_3 , який придбав Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 , за ціною 68 000,00 грн.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що у порушення вимог пунктів 2.1, 2.5, 3.7, 3.10 Типового положення про порядок проведення прилюдних торгів, які визначають поняття лота як одиниці майна, що виставляється для продажу на прилюдних торгах, об`єктом реалізації 18 квітня 2014 року було нерухоме майно, яке не виділене у натурі в окремий самостійний об`єкт власності, оскільки трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , на момент проведення торгів була неподільною нерухомою річчю, а реалізація 1/2 частини квартири здійснена без вирішення питання щодо технічної можливості виділу в натурі частки з об`єкта нерухомого майна й набуття ним статусу об`єкта цивільних прав, що не відповідає вимогам закону.
 
Ухвалою Апеляційного суду Чернігівської області від 11 серпня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, виходив із того, що суд правильно визначився з правовідносинами, які виникли між сторонами, та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню при вирішенні спору. Здійснення продажу з прилюдних торгів частини квартири без вирішення питання щодо технічної можливості виділу у натурі частки з об`єкта нерухомого майна й набуття нею статусу об`єкта цивільних прав, є неможливим.
 
Постановою Верховного Суду від 11 липня 2018 року касаційну скаргу Деснянського ВДВС м. Чернігова задоволено частково. Ухвалу Апеляційного суду Чернігівської області від 11 серпня 2016 року скасовано. Справу передано на новий розгляд до Апеляційного суду Чернігівської області.
 
Суд касаційної інстанції своє рішення мотивував тим, що апеляційний суд залишив поза увагою наявність судових рішень, не надав оцінку предмету і підставам позовів у справі № 750/12004/14-ц та у справі № 750/5989/14-ц, рішення у яких набрали законної сили, а також обставинам, встановленим вказаними судовими рішеннями. Апеляційний суд при перегляді справи залишив поза увагою, не оцінив пов`язаності справи, яка була предметом апеляційного перегляду, зі справами № 750/12004/14-ц та № 750/5989/14-ц, не перевірив їх на тотожність предмету і підстав позову, не надав оцінки можливості повторного розгляду справи за наявності рішення суду, яке набрало законної сили і яким вирішено спір між тими самими сторонами, а також не прийняв до уваги обставин, встановлених судовими рішеннями у вказаних справах.
 
Постановою Чернігівського апеляційного суду від 09 січня 2019 року рішення суду першої інстанції у частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ, ПП «Нива-В.Ш.» про визнання прилюдних торгів такими, що не проводилися та такими, що не відбулися, скасовано та ухвалено нове рішення у цій частині про відмову у задоволенні позову. В іншій частині рішення залишено без змін.
 
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що враховуючи підстави позову ОСОБА_2 , а також те, що з торгів продано частку у спільній частковій власності, поділ її в натурі на дві окремі квартири не відбувся, що позивачу належала частка у праві спільної власності, а не самостійна частина об`єкта нерухомості, виділена в самостійний об`єкт нерухомості, прилюдні торги із реалізації 1/2 частини квартири, яка належала боржнику ОСОБА_2 є незаконними. Доводи апеляційної скарги, що квартиру можна розділити у натурі тільки у користування, виділ для користування конкретних приміщень спірної квартири відбувся на підставі рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 1999 року, відбувся розподіл особових рахунків, а тому відбувся реальний поділ квартири у натурі та не порушено при реалізації квартири Тимчасове положення, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм ЦК України.  ОСОБА_2 належала лише 1/2 частини у праві на квартиру, а не виділена в самостійний об`єкт нерухомості 1/2 частини у квартирі. Подаючи позов у грудні 2014 року ОСОБА_1 змінила предмет позову та просила визнати, що 20 лютого 2014 року прилюдні торги 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , не проводилися та визнати такими, що не відбулися прилюдні торги. У попередньому позові вона просила визнати підготовку до проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна, як проведену з порушенням вимог чинного законодавства та визнати проведені 18 квітня 2014 року прилюдних торгів, недійсними. Подаючи позов у квітні 2015 року ОСОБА_2 просив визнати підготовку до проведення прилюдних торгів із реалізації арештованого нерухомого майна, як проведені з порушенням вимог чинного законодавства та визнати проведені 18 квітня 2014 року прилюдні торги недійсними. Тобто, змінив предмет позову. Таким чином, фактично сторони змінили предмети своїх позовних вимог, тому рішення суду першої інстанції не може бути скасоване із закриттям провадження у справі з цих підстав.
 
Разом з тим, враховуючи, що судами всіх інстанцій у справах № 750/12004/14-ц та      № 750/5989/14-ц, рішення у яких набрали законної сили, а також обставинами, встановленими вказаними судовими рішеннями встановлено зокрема, відсутність порушення прав ОСОБА_1 при проведенні оспорюваних прилюдних торгів, у задоволенні її позовних вимог про визнання торгів від 18 квітня 2014 року такими, що не відбулись, необхідно відмовити. Оскільки на 04 лютого 2014 року публічні торги з реалізації спірної квартири не призначались, вимога позивача про визнання торгів    04 лютого 2014 року такими що не проводились немає правового сенсу і не може бути задоволена. Інші попередні торги з реалізації спірної квартири, на яких були відсутні покупці, відповідно до положень пункту 7.1 Тимчасового положення про порядок проведення прилюдних торгів, є такими, що не відбулись і правових підстав визнавати їх такими, що не проводились немає, тому рішення у цій частині підлягає скасуванню.

 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиції інших учасників справи
 
У лютому 2019 року ОСОБА_3 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 січня 2019 року, в якій просить скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. Вказує, що перестановка слів у позовних вимогах та розширене їх описання не змінюють предмет позову. Підстава заявленого позову є аналогічною з підставами заявлених раніше позовів. Частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів, а тому результати прилюдних торгів у справі не можуть бути визнані недійсними у зв`язку з тим, що 1/2 частини домоволодіння боржника не виділено в натурі. 
 
У квітні 2019 року ОСОБА_2 подав відзив на касаційну скаргу, у якому зазначено, що касаційна скарга базується лише на формальних, алогічних та заплутаних міркуваннях, не підтверджених фактами, а також намаганнями ввести суд в оману за допомогою відвертого обману. 
 
У травні 2019 року Деснянський ВДВС м. Чернігів подало до суду лист у якому підтримано подану ОСОБА_3 касаційну скаргу. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За змістом частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції у нескасованій частині та рішення апеляційного суду - без змін. 
 
Обставини встановлені судом
 
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (матері і синові) на праві спільної часткової власності   (по 1/2 частини) належала трикімнатна квартира АДРЕСА_1 .
 
Порядок користування вказаною квартирою встановлений рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 20 квітня 1999 року, згідно з яким у користування ОСОБА_1 виділено дві кімнати загальною площею 12,4 кв. м та 9,6 кв. м.         ОСОБА_2 , як спадкоємець ОСОБА_5 (брата), мав у користуванні кімнату площею 17,2 кв. м. Місця загального користування перебували у спільному користуванні співвласників.
 
За згодою співвласників порядок користування квартирою залишався незмінним.
 
Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 14 січня 2013 року з      ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на користь КС «Моя Родина» стягнуто у солідарному порядку заборгованість за кредитом у розмірі 52 362,89 грн.
 
На виконанні Деснянського ВДВС Чернігівського МУЮ знаходилось виконавче провадження, відкрите 17 травня 2013 року з виконання указаного рішення суду, в межах якого накладено арешт на 1/2 частини квартири  АДРЕСА_1 .
 
Прилюдні торги, організовані ПП «Нива-В.Ш.» 20 лютого 2014 року, не відбулися, оскільки жоден із покупців не запропонував ціну, вищу стартової.
 
18 квітня 2014 року проведено прилюдні торги, переможцем яких став ОСОБА_3 , і вказане майно продано за ціною 68 000,00 грн.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 202 ЦК України). Зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, а недодержання стороною (сторонами) правочину в момент його вчинення цих вимог є підставою недійсності відповідного правочину (частина перша статті 203, частина перша статті 215 цього Кодексу).
 
Послідовно дотримуючись висновку, наведеного в постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року (справа № 6-116цс12), Верховний Суд вважає, що правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернутостягнення, до покупця-учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.
 
Тому відчуження майна з прилюдних торгів за своєю правовою природою відноситься до угод купівлі-продажу й така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину за статтями 203, 215 ЦК України.
 
До речей як складової поняття майна, зокрема нерухомих, відповідно до положень статті 181 ЦК Україниналежать земельні ділянки, а також об`єкти, розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни їх призначення.
 
Права та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації (частина перша статті 182 ЦК України).
 
Пунктами 2.1, 2.5, 3.7, 3.10 Тимчасового положення, визначено поняття лота як одиниці майна, що виставляється для продажу на прилюдних торгах.
 
Отже, об`єктом реалізації з прилюдних торгів може бути нерухоме майно, яке є об`єктом цивільних прав (будівля, споруда, інші приміщення, земельна ділянка, підприємство як цілісний майновий комплекс (або його частина, виділена у встановленому законом порядку в окремий самостійний об`єкт власності), а не його частина, яка не набула статусу об`єкта нерухомості в передбаченому законом порядку.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Установивши, що 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 , не виділена в окремий об`єкт права власності, який зареєстрований належним чином, суд першої інстанції, з яким цілком аргументовано погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про визнання недійсними прилюдних торгів, оскільки, відбулось відчуження майна, без його виділу в натурі з об`єкта нерухомого майна й набуття ним статусу об`єкта цивільних прав.
 
Твердження заявника про те, що у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі № 686/25616/13-ц висловлена позиція про те, що частка у праві спільної часткової власності є самостійним об`єктом цивільних прав, на неї кредитором може бути звернуто стягнення у рахунок погашення боргу шляхом вимоги продажу цієї частки з публічних торгів, а тому результати прилюдних торгів у справі не можуть бути визнані недійсними у зв`язку з тим, що 1/2 частини домоволодіння боржника не виділено в натурі, не є підставою для скасування оскаржуваних рішень, з огляду на таке.
 
Статтею 366 ЦК України визначено, що кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.
 
У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.
 
Виходячи з положень цієї норми, кредитор може вимагати переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника щодо належної йому частки у майні лише після того, коли останній відмовився виконати вимоги про продаж своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від її придбання.
 
Доказів про те, що КС «Моя Родина» пред`являла вимоги до ОСОБА_2 про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї, продаж належної йому частки, а він від цього відмовився, а також щодо відмови інших співвласників від придбання належної ОСОБА_2 частки квартири, суду не надано, а отже, за вказаних обставин, судами правильно застосовані норми матеріального права.
 
Доводи касаційної скарги ОСОБА_3 про те, що підстава заявленого позову є аналогічною з підставами заявлених раніше позовів, зводяться до власного помилкового тлумачення заявником норм процесуального права, та не дають підстав вважати, що апеляційним судом допущено порушення норм процесуального права, під час нового розгляду цієї справи. При цьому судом апеляційної інстанції перевірені ті обставини, на які вказав Верховний Суд у своїй постанові від 11 липня 2018 року щодо наявності підстав для закриття провадження у справі.
 
Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника із висновками судів щодо встановлених обставин справи. При цьому згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення указаного позову та не дають підстав вважати, що судами порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає у касаційній скарзі заявник.
 
Керуючись статтями 400, 401, 402, 409, 410 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_3 залишити без задоволення.
 
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 29 березня 2016 року у нескасованій частині та постанову Чернігівського апеляційного суду від 09 січня   2019 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
 
                                                                                                                             І. Ю. Гулейков
 
                                                                                                                             Г. І. Усик