ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
17 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 464/1704/17
 
провадження № 61-46111 св 18 
                
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - товариство з обмеженою відповідальністю «Юмакс-Львів», ОСОБА_2 ,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку              письмового провадження без повідомлення учасників справи                   касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року в складі судді Мички Б. Р. та на постанову апеляційного суду Львівської області від 06 серпня                    2018 року в складі колегії суддів Бойка С. М., Копняк С. М., Ніткевича А. В.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ТОВ «Юмакс-Львів», ОСОБА_2 та з урахуванням уточнених позовних вимог просив:
 
- визнати дії відповідачів такими, що не відповідають вимогам чинного трудового законодавства, та зобов`язати внести записи в трудову книжку позивача про прийняття його на роботу та звільнення за власним бажанням у зв`язку з порушенням трудового законодавства;
 
- стягнути з відповідачів на його користь 7031,25 грн заробітної плати за період роботи з 10 січня 2017 року по 31 січня 2017 року та 163 932,42 грн середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 14 лютого 2017 року до 07 грудня 2017 року; 
 
- зобов`язати відповідачів провести виплату вихідної допомоги в розмірі 22 500 грн і компенсувати йому майнові збитки в розмірі 12000 грн; 
 
- стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі восьми посадових окладів, із збільшенням за кожен місяць включно до дня повної виплати йому належних сум, за формулою N * 50 грн, де N - це кількість днів, включно до дня повної виплати йому належних сум.
 
Свої позовні вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що 10 січня                         2017 року він ознайомлений з наказом ТОВ «Юмакс-Львів» про призначення його на посаду головного інженера виробництва з посадовим окладом              7500 грн за перші три місяці роботи зі збільшенням в подальшому окладу до 12 000 грн.
 
На вказаній посаді позивач працював із 10 січня 2017 року по 14 лютого 2017 року та звільнився за власним бажанням у зв`язку із грубим порушенням трудового законодавства.
 
Заробітна плата йому виплачена не була й лише 10 лютого 2017 року він отримав 1027 грн авансу, що є меншим, ніж мінімальна заробітна плата.
 
На підприємстві не були дотримані умови праці, а саме позивач працював без забезпечення інструментами, вимірювальними приладами та спецодягом, що призвело до знищення його особистого одягу.
 
ОСОБА_1 указує, що не був ознайомлений зі своєю посадовою інструкцією, розпорядком робочого дня, в трудову книжку не внесений відповідний запис про прийняття його на роботу та про звільнення. 
 
Окрім того, позивач зазначав, що обладнання на підприємстві було в поганому стані, а тому він особисто здійснив його ремонт, вартість якого становила 50 000-60 000 грн. 
 
В обгрунтування моральної шкоди зазначає, що зазнав душевних страждань у зв`язку із постійними приниженнями та образами від власника підприємства, а тому через хронічний нервовий стрес у нього постійний біль у серці, розвинувся цукровий діабет, погіршився зір.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року в задоволенні позову відмовлено.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав належних і допустимих доказів на підтвердження своїх вимог, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити в зв`язку з його недоведеністю. 
 
Короткий зміст судового рішення апеляційного суду 
 
Постановою апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року - без змін. 
 
Апеляційний суд, розглянувши справу без участі позивача, виходив із факту належного повідомлення його про дату, час і місце розгляду справи та його повторної неявки, а також із того, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи та на підставі належних доказів дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, а доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
14 жовтня 2018 року  ОСОБА_1 з пропуском строку на касаційне оскарження подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 грудня 2017 року та на постанову апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 02 листопада 2018 року відкрито касаційне провадження в даній справі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У касаційній скарзі позивач просить скасувати оскаржувані судові рішення як такі, що прийняті з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
 
Указує, зокрема, що не був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції. 
 
Відзив на касаційну скаргу
 
У грудні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив відповідача на дану касаційну скаргу, в якому він просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Апеляційний суд установив, що листом від 14 липня 2018 року                ОСОБА_1 на адресу, зазначену ним у позовній заяві та в апеляційній скарзі, направлена повістка про виклик у судове засідання апеляційного суду на 30 липня 2018 року в 15-30 год. 
 
Згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення вказаний лист повернутий у суд без вручення адресатові з зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання».
 
27 липня 2018 року працівниками апеляційного суду складений акт про те, що за номером телефону, вказаним ОСОБА_1 у позовній заяві та апеляційній скарзі, неможливо передати телефонограму про дату, час і місце розгляду справи, оскільки позивач тричі протягом дня не відповідав на дзвінки.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями статті 389 ЦПК України (тут і далі у редакції, чинній до 08 лютого 2020 року) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
За результатами розгляду касаційної скарги колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Постанова апеляційного суду не відповідає зазначеним вимогам закону.
 
Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному в постанові від 12 грудня 2018 року в справі № 752/11896/17-ц, повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування учасника справи про час і місце її розгляду.
 
Направлені апеляційним судом позивачеві повістки повернулися з указаною причиною повернення «зазакінченням терміну зберігання», що не дає підстав для висновку про належне повідомлення учасника справи про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції. 
 
Ураховуючи викладене, висновок апеляційного суду про належне повідомлення відповідача про дату, час і місце розгляду справи зроблений із порушенням норм процесуального права.
 
Оскільки в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази повідомлення позивача про час, дату і місце розгляду справи в суді апеляційної інстанції, наявні правові підстави для скасування судового рішення з направленням справи на новий розгляд до апеляційного суду. 
 
Суд касаційної інстанції скасовує судове рішення за наявності підстав, які тягнуть за собою обов`язкове скасування судового рішення (частина четверта статті 401 ЦПК України).
 
Відповідно до частини четвертої статті 406 ЦПК України у випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
 
За встановлених обставин Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 389, 400, 401, 406 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Постанову апеляційного суду Львівської області від 06 серпня 2018 року скасувати та направити справу на новий розгляд до апеляційного суду.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
 
                                                                                                                В. І. Журавель
 
                                                                                                                М. М. Русинчук