Ухвала    
 
05 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 376/76/18
провадження № 61-2272 ск20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Білоконь О. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Приймак Олександр Юрійович, на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року про відмову у відкритті апеляційного провадження у справі за позовом публічного акціонерного товариства по газопостачанню та газифікації «Київоблгаз» до ОСОБА_1 про стягнення матеріальної шкоди,
ВСТАНОВИВ:
До Верховного Суду 24 січня 2020 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу на ухвалу Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року з пропуском строку, установленого частиною першою статті 390 ЦПК України.
Як на підставу пропущення строку заявник посилається на те, щострок пропущено з поважних причин, оскільки оскаржувана ухвала була постановлена без повідомлення сторін та отримана лише 26 грудня           2019 року.
Відповідно до частин першої та другої статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. 
Згідно із пунктом 2 частини четвертої статті 392 ЦПК України до касаційної скарги додаються докази, що підтверджують дату отримання копії оскаржуваного рішення суду апеляційної інстанції.
Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними.
Наведені у клопотанні підстави поновлення процесуального строку не можна вважати поважними, оскільки заявник не підтвердила їх належними доказами, зокрема не надала доказів про отримання саме 26 грудня            2019 року оскаржуваного судового рішення. 
Європейський суд з прав людини зауважив, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави. Однією із таких підстав може бути, наприклад, неповідомлення сторін органами влади про прийняті рішення у їхній справі. Проте навіть тоді можливість поновлення не буде необмеженою, оскільки сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (Пономарьов проти України, № 3236/03, § 41, ЄСПЛ,                   від 03 квітня 2008 року).
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За таких обставин, на підставі частини третьої статті 393 ЦПК України касаційну скаргу слід залишити без руху та роз`яснити заявнику про необхідність надання доказів про отримання повного тексту судового рішення 26 грудня 2019 року або навести інші підстави для поновлення строку.
Керуючись статтями 390, 393 ЦПК України, 
УХВАЛИВ:
Визнати підстави для поновлення процесуального строку на касаційне оскарження ухвали Київського апеляційного суду від 16 грудня 2019 року неповажними.
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Приймак Олександр Юрійович, на ухвалу Київського апеляційного суду             від 16 грудня 2019 року залишити без руху та надати для усунення зазначених вище недоліків строк до 28 лютого 2020 року, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                    О. В. Білоконь