ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 лютого 2020 року
м. Київ
Справа №705/623/18
Провадження № 51-1041км19
Верховний Суд колегією суддів Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                          ОСОБА_1 ,
суддів                                                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю 
секретаря судового засідання          ОСОБА_4 ,
прокурора                                              ОСОБА_5 ,
засудженого                                          ОСОБА_6 ,
захисника                                               ОСОБА_7 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 07 вересня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року в межах кримінальних проваджень № 12017030050000618 та № 12017030050000864 по обвинуваченню
ОСОБА_6 , громадянина України, який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Нововолинську Волинської області, раніше неодноразово судимого, 
у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 395 КК України.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Нововолинського міського суду Волинської області від 07 вересня 2018 року ОСОБА_6 визнаний винуватим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 185, ч. 2 ст. 186, ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186, ст. 395 КК України, та призначено йому покарання: за ч. 2 ст. 186 КК України у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців; за ч. 2 ст. 15, ч. 2 ст. 186 КК України – у виді позбавлення волі на строк 4 роки; за ч. 2 ст. 185 КК України – у виді позбавлення волі на строк 2 роки; за ст. 395 КК України – у виді арешту на строк 4 місяці. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, ОСОБА_6 остаточно визначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки 6 місяців. 
Згідно з встановленими судом першої інстанції обставинами, 28 травня 2017 року близько 15 год. 30 хв., ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Watsons», який розміщений за адресою м. Нововолинськ проспект Перемоги 2а, керуючись корисливим мотивом з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав тональний крем фірми «Maybelline», вартістю 194 грн., чим спричинив ТзОВ «ДЦ Україна» майнової шкоди на вказану суму.
Крім цього, 02 червня 2017 року близько 13 год. 24 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Вопак», який розміщений за адресою м. Нововолинськ проспект Перемоги 2а, керуючись корисливим мотивом з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав 1 (одну) пляшку віскі фірми «Jack Daniel's» об`ємом 0,5 л. вартістю 388 грн. 32 коп., чим спричинив ТзОВ «ПАККО Холдинг» майнової шкоди на зазначену суму.
Також, 12 червня 2017 року близько 15 год. 42 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Watsons», який розміщений за адресою м. Нововолинськ проспект Перемоги 2 а, керуючись корисливим мотивом з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно, таємно викрав 30 капсул для прання фірми «ТМ PERSIL», на загальну вартість 240 грн., чим спричинив ТзОВ «ДЦ Україна» майнової шкоди на вказану суму.
Крім цього, 13 червня 2017 року близько 15 год. 53 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи в приміщенні магазину «Watsons», який розміщений за адресою м. Нововолинськ, проспект Перемоги, 2 а, керуючись корисливим мотивом, з метою заволодіння чужим майном, погрожуючи застосувати насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого та виразилось у словесній погрозі фізичною розправою керуючій вищевказаного магазину ОСОБА_8 , повторно, відкрито викрав одну упаковку засобу для прання фірми «ТМ PERSIL», загальною вартістю 240 грн., чим спричинив ТзОВ «ДЦ Україна» майнової шкоди на зазначену суму.
Також, 13 червня 2017 року близько 18 год. 15 хв. ОСОБА_6 , перебуваючи у приміщенні магазину «Простор», що розташований у м. Нововолинську по бульвару Шевченка 1, керуючись корисливим мотивом з метою заволодіння чужим майном, шляхом вільного доступу, повторно, намагався таємно викрасти шампунь «Head&Shoulders men ultra» вартістю 72 грн. 67 коп. та лосьйон після гоління «Nivea men» вартістю 117 грн. 27 коп., на загальну суму 189 грн. 94 коп., сховавши їх під кофтою, однак при виході з магазину був зупинений його працівником. Не зважаючи на вищевказане, усвідомлюючи факт викриття своїх протиправних дій сторонньою особою та не бажаючи їх припинити, ОСОБА_6 продовжив виконання злочинного умислу та намагався втекти з викраденим майном, відкрито його викравши, таким чином вчинивши всі дії, які вважав необхідними для доведення злочину до кінця, але злочин не було закінчено з причин, які не залежали від його волі, оскільки під час спроби залишити приміщення магазину був схоплений за одяг працівником магазину, в ході чого викрадене майно випало з-під одягу, а сам ОСОБА_6 втік з місця події.
Поряд з зазначеним вище ОСОБА_6 , якому ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 25.11.2016 встановлено адміністративний нагляд строком 2 роки від дня його звільнення з місць позбавлення волі, з застосуванням обмежень: заборони виходу з будинку з 22:00 по 06:00 год.; заборони перебування в місцях підприємств торгівлі і громадського харчування, де продаються на розлив спиртні напої; заборони виїзду в особистих справах за межі адміністративного району без дозволу органів внутрішніх справ; реєстрації в поліції чотири рази на місяць, з якою його було ознайомлено в день звільнення з місць позбавлення волі 01.12.2016, і якого 03.01.2017 було постановлено на облік, діючи умисно, з метою ухилення від адміністративного нагляду, самовільно, без дозволу уповноважених працівників Нововолинського ВП ГУНП у Волинській області, порушував встановлене обмеження адміністративного нагляду, а саме - в період з 12.03.2017 по 20.03.2017 та з 17.04.2017 по 18.04.2017 залишав обране ним місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 , та виїжджав і фактично проживав в домоволодінні ОСОБА_9 , що за адресою: АДРЕСА_2 . 
Ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року зазначений вирок місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційних скарг і доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 , посилаючись на незаконність, на його думку, судових рішень, порушує питання про їх зміну.
Касаційна скарга мотивована тим, що судами залишено поза увагою твердження засудженого про сфабрикованість обвинувачення за ч. 2 ст. 186 КК України, про неправдивість показань свідка ОСОБА_8 . Вказувалося, що дії засудженого слід було кваліфікувати не за ч. 2 ст. 186 КК України, а за ст. 185 КК України. Зазначається, що неправильна кваліфікація дій призвела до призначення суворого покарання і судами при цьому не було належним чином враховано щире каяття, відсутність з боку потерпілих претензій, відшкодування матеріальних збитків.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та захисник ОСОБА_7 підтримали подану касаційну скаргу, просили пом`якшити призначене покарання.
Прокурор заперечила проти задоволення касаційної скарги, вважала її безпідставною.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК України.
Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого, Верховний Суд вважає за необхідне зазначити, що, як вбачається зі змісту вказаної касаційної скарги, засуджений, оскаржуючи кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України, фактично просить надати доказам у кримінальному провадженні іншу оцінку, ніж їм було дано судами першої та апеляційної інстанції, тобто посилається на невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що відповідно до вимог ст. 438 КПК України не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Поряд з цим Верховний Суд, перевіривши правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин, відхиляє доводи засудженого про те, що його дії слід було кваліфікувати не за ч. 2 ст. 186 КК України, а за ст. 185 КК України.
Так, відповідно до правової позиції, яка викладена у постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 10 «Про судову практику у справах про злочини проти власності», розрізняючи крадіжку і грабіж, слід виходити зі спрямованості умислу винної особи та даних про те, чи усвідомлював потерпілий характер вчинюваних винною особою дій. У зв`язку з цим викрадення належить кваліфікувати як крадіжку не лише тоді, коли воно здійснюється за відсутності потерпілого, але й у присутності сторонніх осіб, які не усвідомлюють факту викрадення майна і не можуть дати йому належної оцінки (психічно хворі, малолітні). Викрадення є таємним і в тому разі, коли воно відбувається у присутності потерпілої особи за умови, що винна особа не знає про це чи вважає, що робить це непомітно для неї, а також тоді, коли викрадення вчиняється у присутності особи, якій доручено майно, але вона перебуває в такому стані, що виключає можливість усвідомлювати значення того, що відбувається (сон, непритомність, стан сп`яніння).
Поряд з цим, за положеннями п. 4 вказаної постанови, дії, розпочаті як крадіжка, але виявлені потерпілим чи іншими особами і, незважаючи на це, продовжені винною особою з метою заволодіння майном, належить кваліфікувати як грабіж.
Згідно з встановленими судами обставинами, дії ОСОБА_6 в приміщенні магазину «Watsons» (епізод від 13 червня 2017 року) були розпочаті як крадіжка, але переросли в грабіж, оскільки були виявлені керуючою вищевказаного магазину ОСОБА_8 , після чого засуджений продовжив вчиняти дії, спрямовані на заволодіння чужим майном.
За таких обставин дії ОСОБА_6 правильно кваліфіковані судом першої інстанції як грабіж, а не як крадіжка, на чому наголошує у касаційній скарзі засуджений.
При цьому доводи засудженого щодо неправдивості показань свідка ОСОБА_8 , відповідно до яких ОСОБА_6 погрожував їй застосуванням насильства, були предметом перевірки як суду першої інстанції, так і апеляційного суду, які у свою чергу навели відповідні мотиви на їх спростування. При цьому висновки судів достатньо вмотивовані і ґрунтуються на доказах, які були предметом дослідження суду першої інстанції та предметом перевірки суду апеляційної інстанцій, та які у своїй сукупності отримали належну правову оцінку. 
У зв`язку з зазначеним Верховний Суд погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції щодо правильності кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК України.
Поряд з цим Верховний Суд відкидає доводи касаційної скарги засудженого щодо суворості призначеного йому покарання через неправильну, на думку засудженого, кваліфікацію його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.
Покарання, призначене засудженому, відповідає вимогам ст. 65 КК України та є необхідним та достатнім для виправлення засудженого і попередження вчинення ним нових злочинів.
Враховуючи наведене і керуючись статтями 433, 434, 436—438, 441, 442 КПК України, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга засудженого ОСОБА_6 задоволенню не підлягає.
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Нововолинського міського суду Волинської області від 07 вересня 2018 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року відносно ОСОБА_6 – без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_1                                  ОСОБА_2                              ОСОБА_3