ПОСТАНОВА
Іменем України

21 січня 2020 року 
Київ
справа №813/5405/15
адміністративне провадження №К/9901/14912/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Львівської митниці ДФС 
на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року (суддя Кедик М.В.)
та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року (судді: Качмар В.Я. (головуючий), Гінда О.М., Ніколін В.В.) 
у справі  № 813/5405/15
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЕРА ТРЕЙД»
до Львівської митниці ДФС
про визнання протиправними та скасування рішень про коригування митної вартості товарів, 
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЕРА ТРЕЙД» (далі - Товариство) звернулося до суду з адміністративним позовом до Львівської митниці ДФС (далі - Митниця, митний орган), в якому з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог просило визнати протиправними та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів: 
- від 22 січня 2015 року № 209000011/2015/900002/1; 
- від 23 січня 2015 року № 209000011/2015/900003/1, № 209000011/2015/900004/1,  № 209000011/2015/900005/1, № 209000011/2015/900006/1; 
- від 26 січня 2015 року № 209000011/2015/900008/1, № 209000011/2015/900009/1.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство при здійсненні митного оформлення товарів надало всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), які чітко ідентифікували товари та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість Митниця на порушення норм МК України безпідставно прийняла оскаржувані рішення про коригування митної вартості товарів та неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товарів, імпортованих позивачем.
Львівський окружний адміністративний суд постановою від 11 лютого 2016 року, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від      06 вересня 2016 року, адміністративний позов Товариства задовольнив.
Судові рішення мотивовані тим, що відповідачем не наведено та не надано будь-яких переконливих аргументів та доказів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товарів за ціною договору.
Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства в повному обсязі. Зокрема, скаржник зазначив, що правомірно прийняв рішення про коригування митної вартості товарів, оскільки позивачем не подано документів на підтвердження транспортних витрат.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 19 жовтня 2016 року відкрив касаційне провадження за скаргою Митниці.
У своїх запереченнях на касаційну скаргу Товариство вважає судові рішення законними та обґрунтованими, тому в задоволенні касаційної скарги просило відмовити.
02 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 02 січня 2015 року між позивачем та компанією Anwil S.A. (Республіка Польща) укладено договір купівлі-продажу № 1300000935, предметом якого є купівля полівінілхлориду суспензійного Polanvil S-58, Polanvil S-67, Polanvil S-70.
У січні 2015 року на митну територію України від нерезидента на користь позивача поставлено товар, який задекларовано згідно з митними деклараціями №209120000/2015/801796, №209120000/2015/802020, №209120000/2015/802068, №209120000/2015/802070, №209120000/2015/802160, № 209120000/2015/802416, №209120000/2015/802419 як полімери вінілхлориду у первинних формах: Polanvil      S-58, Polanvil S-67, Polanvil S-70 у вигляді однорідного порошку білого кольору, не змішаний з іншими речовинами, отриманий суспензійним способом. Митна вартість товару визначена декларантом за ціною договору.
На підтвердження заявленої митної вартості товару позивач разом із вказаними митними деклараціями подав наступні документи: зовнішньоекономічний договір (контракт) з додатками; рахунки-фактура (інвойси); міжнародні автомобільні накладні (CMR); договори про перевезення; документи, що підтверджують вартість перевезення товару; резервні позиції; декларації про походження товару; сертифікати аналізів; копії декларацій країни відправлення; пакувальні листи.
Розглянувши подані позивачем документи, Митниця через засоби електронного зв`язку надіслала Товариству повідомлення про необхідність подання додаткових документів відповідно до частини третьої статті 53 МК України для підтвердження заявленої митної вартості товару, а саме: транспортні (перевізні) документи (договір на перевезення, рахунок на оплату транспортних послуг, заявка); каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; якщо здійснювалося страхування - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування; виписку з бухгалтерської документації; висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціальними експертними організаціями, інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
На виконання запиту митного органу Товариство подало до митного органу наступні документи: копії договорів транспортного експедирування, копії заявок на перевезення вантажів, калькуляцію транспортних витрат, копії довідок про транспортні витрати, біржову інформацію ISIC.
Після опрацювання поданих для митного оформлення документів на підтвердження заявленої митної вартості відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів від 22 січня 2015 року № 209000011/2015/900002/1; від 23 січня   2015 року № 209000011/2015/900003/1, № 209000011/2015/900004/1,  №209000011/2015/900005/1, № 209000011/2015/900006/1; від 26 січня 2015 року №209000011/2015/900008/1, № 209000011/2015/900009/1; а також склав відповідні картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №209120000/2015/00037, №209120000/2015/00038, №209120000/2015/00039, №209120000/2015/00040, №209120000/2015/00041, №209120000/2015/00045, №209120000/2015/00046.
Товар, який надійшов на адресу Товариства, випущено у вільний обіг із застосуванням фінансових гарантій на суму переплати митних платежів відповідно до розділу Х МК України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.
При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України). 
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Статтями 57, 58 МК України встановлено, що митна вартість товарів, які ввозяться на митну територію України, відповідно до митного режиму імпорту, за загальним правилом обчислюється за першим методом визначення митної вартості товарів, тобто за ціною договору.
Якщо митна вартість не може бути визначена за першим методом, проводиться процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою обґрунтованого вибору підстав для визначення митної вартості. У ході таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів, які імпортуються в Україну, за основу може братися ціна, за якою оцінювані ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному з продавцем покупцю.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до частини восьмої статті 57 МК України у разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що обов`язок доведення заявленої митної вартості товару покладається на декларанта. При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності визначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. При цьому в розумінні вищенаведених норм сумніви митниці є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відтак наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Встановивши відсутність достатніх відомостей, що підтверджують задекларовану митну вартість товарів, митний орган повинен вказати, які саме складові митної вартості товарів є непідтвердженими, чому з поданих документів неможливо встановити дані складові та які документи необхідні для підтвердження того чи іншого показника.
Як вбачається зі змісту оскаржуваних рішень про коригування митної вартості товарів, підставою для їх прийняття стало встановлення відповідачем розбіжностей у поданих декларантом документах, а саме умовами контракту передбачено оплату товару протягом 30 днів, а в інвойсі протягом 21 дня; за умовами контракту кількість, ціна, упаковка, умови поставки встановлюються в переписці по електронній пошті, яка не надана; підпис відправника в контракті відрізняється від підпису відправника у фактурі; надана біржова інформація суперечить одна одній.
Надаючи оцінку вищенаведеним доводам Митниці, покладеним в основу прийняття спірних рішень про коригування митної вартості товарів, суди попередніх інстанцій встановили, що позивачем при здійсненні митного оформлення товарів, а також на вимогу митного органу на підтвердження заявленої ним митної вартості товарів за ціною контракту подано повний пакет документів відповідно до переліку, визначеного у частині другій статті 53 МК України.
Судами належним чином надано оцінку наявним у матеріалах справи доказам та обґрунтовано відхилено доводи відповідача про наявність сумніву у заявленій позивачем митній вартості імпортованих товарів з підстав, наведених у спірних рішеннях про коригування митної вартості товарів.
Зокрема, суди попередніх інстанцій встановили, що підпис відправника у документах відрізняється у зв`язку з тим, що зовнішньоекономічний договір був підписаний президентом компанії, а рахунок-фактура (інвойс) - уповноваженою на відпуск товару особою. Кількість, ціна, упаковка та умови поставки були визначені в інвойсі, який надавався декларантом при митному оформленні і який згідно з пунктом 14.1 контракту від 02 січня 2015 року є обов`язковим до виконання сторонами. 
Щодо умов оплати, то зовнішньоекономічним договором у пункті 14.1 передбачено, що вони можуть визначатися сторонами і в інвойсі. При цьому судами встановлено, що оплата за імпортований товар проведена Товариством повністю, що підтверджується відповідними платіжними документами, наявними в матеріалах справи.
Посилання митного органу на розбіжності у біржовій інформації суди попередніх інстанцій обґрунтовано не взяли до уваги з огляду на специфіку товару та залежність його ціни від кон`юнктури ринку нафти. Так, у зв`язку з тим, що цей товар отримується із нафтових продуктів, ціни на нього значною мірою формуються в залежності від вартості останньої, якості, умов поставки та інших умов, що впливають на рівень цін кожної партії товару та швидко змінюються в часі.
Враховуючи вищевикладене, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору. Натомість відповідач всупереч вимогам частини другої статті 71 КАС України не довів наявність у Митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованих позивачем товарів та протиправність оскаржуваних рішень.
Також колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що на підтвердження правомірності коригування митної вартості товарів відповідач у своїх рішеннях не наводить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення останнім частини другої    статті 55 МК України   щодо обґрунтованості прийнятих рішень.
Касаційна скарга зводиться по суті до переоцінки належним чином проаналізованих судами доказів та не дає підстав вважати висновки судів першої та апеляційної інстанцій помилковими, а застосування судами норм матеріального та процесуального права - неправильним.
Відповідно до частини третьої статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 349, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В :
Касаційну скаргу Львівської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Львівського окружного адміністративного суду від 11 лютого 2016 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 06 вересня 2016 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                               І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                                   І.Я. Олендер
  
                                                                                                                   Р.Ф. Ханова