СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"03" лютого 2020 р.                                                             Справа № 905/42/19  

Колегія суддів у складі: 
головуючий суддя Тарасова І.В., суддя Білоусова Я.О. , суддя  Пуль О.А. 
за участю секретаря судового засідання Гончарова О.В.
за участі представників:
позивача- Єфременко О.О., довіреність №14-192   від 17.05.19  та свідоцтво серії КС №6537/10 від 23.03.2018;
відповідача- не з`явився;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” , м.Київ (вх. № 3675 Х/2-5) 
на рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2019 у справі № 905/42/19  (суддя Паляниця Ю.О., повний текст рішення складено та підписано 25.11.2019)
за  позовом  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ
до Комунального підприємства “Покровськтепломережа”, м.Покровськ, Донецька область 
про  стягнення 16362981,59 грн.- 

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2019 року ПАТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” звернулось до господарського суду Донецької області з позовною заявою до Комунального підприємства “Покровськтепломережа” про стягнення боргу у загальній сумі 16362981,59 грн, у тому числі: основного боргу – 12029735,11 грн., пені – 1612018,46 грн., 3% річних – 537121,36 грн., інфляційних втрат – 2184106,66 грн., посилаючись на порушення відповідачем умов договору постачання природного газу №4833/1617-БО-6 від 27.10.2016 в частині проведення своєчасної оплати товару, що стало підставою для нарахування пені, 3% річних та інфляційних. 
Рішенням господарського суду Донецької області від 13.11.2019 у справі № 905/42/19 позовні вимоги задоволено частково.  Закрито провадження по справі в частині стягнення з Комунального підприємства “Покровськтепломережа”, м.Покровськ на користь Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, м.Київ суми основного боргу у розмірі 6003076,91 грн. Стягнуто з КП “Покровськтепломережа” на користь АТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”  основний борг – 6026658,20 грн., 3% річних – 537121,36 грн., інфляційні втрати – 2184106,66 грн., а також судовий збір в сумі 176064,51грн.
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Повернуто АТ “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” з Державного бюджету України судовий збір в сумі 45199,94 грн., сплачений на підставі платіжного доручення №6011325 від 19.12.2018.
Позивач з рішенням суду першої інстанції частково не погодився, звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2019 у справі № 905/42/19 в частині відмови у стягненні  1     612     018,46 грн. пені скасувати та в цій частині прийняти нове рішення, яким позовні вимоги щодо стягнення  1612 018,46 грн. задовольнити. 
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно наділив позивача статусом “енергопостачальної компанії”, а тому у даному спорі не можуть бути застосовані норми Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/ виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси”, які встановлюють   мораторій на час, визначений у       статті 1 цього Закону, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 26.12.2019 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” та призначено її до розгляду на 03.02.2020 о 14:15 год.. Також зазначеною ухвалою суду було встановлено  відповідачу строк для подання відзиву на апеляційну скаргу  протягом 5 днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі.
Представник позивача в судовому засіданні 03.02.2020 підтримав апеляційну скаргу.
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу (вх. ел. пошти №40 від 09.01.2020 та вх.№209 від 11.01.20) проти її доводів заперечує, вважає оскаржуване рішення законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення.
Свої заперечення обґрунтовує тим, що, враховуючи положення пункту 2 статті 1 постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 «Про визначення гарантованих постачальників газу», Закону України «Про енергозбереження», пункту 1.5 статті 1 Закону України «Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу,а також  пунктів 5, 6 Статуту Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”, зазначена юридична особа є  енергопостачальною компаніє. При цьому, враховуючи дані витягу з Єдиного державного реєстру  юридичних осіб, фізичних осіб підприємців щодо основних видів діяльності відповідача, а також положення пункту 3.1 Статуту “Покровськтепломережа”, а також дані ліцензії, виданої відповідачу Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг, відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг, діяльність якого спрямована на надання /вироблення теплової енергії  на території проведення антитерористичної діяльності. Таким чином на правовідносини сторін, які стосуються даної справи, поширюється дія положень частини 2 статті 2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/ виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси”.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце його проведення, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення №6102230771030 про вручення відповідачу копії ухвали, якою було призначено розгляд апеляційної скарги в даному судовому засіданні.
Згідно з частиною 1 статті 202 Господарського процесуального кодексу України  неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до частини дванадцятої статті 270 Господарського процесуального кодексу України, неявка сторін, або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Враховуючи викладене, а також зважаючи на те, що явка представників в судове засідання 03.02.2020 судом обов`язковою не визнавалась, у справі матеріалів достатньо для розгляду справи по суті, колегія суддів вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу позивача в даному судовому засіданні за наявними у справі матеріалами за відсутністю представника відповідача.
А тому колегія суддів розглядає апеляційну скаргу за відсутності представника відповідача відповідно до частини 1 статті 202 та статті 270 Господарського процесуального кодексу України. 
Відповідно до вимог   статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки доводи та вимоги апеляційної скарги позивача стосуються лише відмови господарського суду першої інстанції у стягненні пені, то в силу статті 269 ГПК України   рішення місцевого господарського суду підлягає перегляду саме в зазначеній  частині.
Розглянувши матеріали справи, а також викладені в апеляційній скарзі  доводи  позивача, заслухавши усні пояснення представника позивача, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлених обставин справи та відповідність їх наданим доказам,  колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. 
Як свідчать матеріали справи та встановлено господарським судом першої інстанції, 27.10.2016 між позивачем, постачальником та Комунальним підприємством “Покровськтепломережа”,споживачем, було підписано договір №4833/1617-БО-6 постачання природного газу, за приписами п.п.1.1 – 1.4 (в редакції додаткової угоди №4 від 23.01.2017р.) якого постачальник зобов`язується поставити споживачеві у 2016-2017 роках природний газ, а споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. Необхідний споживачу плановий обсяг природного газу, зазначений в п.2.1 цього договору, споживач визначає самостійно. За цим договором постачається імпортований газ (за кодом згідно УКТ ЗЕД 2711 21 00 00, ввезений Публічним акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” на митну територію України). 
Згідно з п.3.4 договору №4833/1617-БО-6 від 27.10.2016р. приймання-передача природного газу, переданого постачальником споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі.
Пунктом 5.2 укладеного позивачем та відповідачем правочину (з урахуванням змісту додаткових угод №1 від 31.10.2016р., №2 від 22.11.2016р., №3 від 30.12.2016р.) встановлено, що  до сплати за 1000 куб. м газу належить:
-          з 01.11.2016р.  – 6819 грн, крім того: ПДВ (20%) – 1363,80 грн, всього з ПДВ – 8182,80 грн;
-          з 01.12.2016р. – 7148 грн, крім того: ПДВ (20%) – 1429,60 грн, всього з ПДВ – 8577,60 грн;
-          з 23.12.2016р. – 4942 грн, крім того: ПДВ – 20%, всього з ПДВ – 5930,40 грн. 
Відповідно до п.12.1 договору №4833/1617-БО-6 від 27.10.2016р. договір набирає чинності з дати підписання уповноваженими представниками сторін та скріплення їх підписів печатками сторін, за їх наявності, і діє в частині реалізації природного газу з 01.10.2016р. до 31.03.2017р. (включно), а в частині проведення розрахунків – до їх повного здійснення.
Як свідчать матеріали справи, позивачем та відповідачем було підписано акти приймання-передачі природного газу (на території підконтрольній українській владі), згідно з якими постачальник передав, а споживач прийняв у листопаді-грудні 2016 року, березні 2017 року  природний газ, загальна вартість якого становила 18929497,74 грн, а саме:
-          б/н від 30.11.2016р. у листопаді 2016 року на суму 7337164,90 грн,
-          б/н від 31.12.2016р. у грудні 2016 року (з 01.12.2016р. по 22.12.2016р. та з 23.12.2016р. по 31.12.2016р.) на суму 8747751,25 грн,
-          б/н від 31.03.2017р. у березні 2017 року на суму 2844581,59 грн.
Як зазначає позивач, відповідач встановлений договором обов`язок по оплаті отриманого товару у повному обсязі та у передбачений договором строк не виконав, внаслідок чого Акціонерним товариством “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” заявлено вимоги, зокрема, про стягнення основного боргу у розмірі 12029735,11 грн.
Місцевий господарський суд, частково задовольняючи позов, виходив з того, що:
- у листопаді, грудні 2016 року, березні 2017 року позивач на виконання договору №4833/1617-БО-6 від 27.10.2016р. здійснив поставку природного газу на загальну суму 18929497,74 грн, а відповідач перерахував на користь постачальника в рахунок оплати товару грошові кошти у розмірі 12902839,54 грн, заборгованість відповідача за вказаним правочином (в межах предмету позову) на теперішній час становить 6026658,20 грн. При цьому, оскільки заборгованість відповідача перед позивачем на суму 6003076,91 грн погашена в процесі розгляду справи, провадження по справі №905/42/19 стосовно вимог про стягнення основного боргу на вказану суму підлягає закриттю. Водночас, враховуючи, що відповідачем всупереч вимог ст.ст.13, 74 Господарського процесуального кодексу України доказів оплати позивачу заборгованості за договором №4833/1617-БО-6 від 27.10.2016р. у розмірі 6026658,20 грн до матеріалів справи не надано і відповідач визнав позовні вимоги в частині основного боргу, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача  6026658,20 грн підлягають задоволенню;
-   перевіривши здійснений позивачем розрахунок трьох процентів річних  в загальному розмірі 537121,36 грн за загальний період з 27.12.2016. по 21.06.2018,   місцевий господарський суд заначив, що він  є арифметично вірним, а тому вимоги позивача про стягнення  з відповідача 537121,36 грн  підлягають задоволенню;
- наданий позивачем розрахунок інфляційних втрат здійснено з дотриманням вказаних вище правил, з огляду на що господарський суд дійшов висновку щодо правомірності нарахування інфляційних втрат за загальний період з 27.12.2016р. по 25.10.2017р. за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати природного газу, спожитого у листопаді-грудні 2016 року, березні 2017 року за договором №4833/1617-БО-6 від 27.10.2016р. в сумі 2184106,66 грн.;
-  встановивши, що позивач є енергопостачальною організацією, а відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території, де проводилася в спірний період часу антитерористична операція, суд дійшов висновку, що наведені вище положення Закону України від 13.01.2015 №85-VIII розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору постачання природного газу №4833/1617-БО-6 від 27.10.2016. Отже, нарахування позивачем пені за  період з 27.12.2016 по 25.10.2017   суперечить Закону України  “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на території проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств-виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси”, а тому у цій частині вимог слід відмовити за необґрунтованістю.
Колегія суддів погоджується із висновком господарського суду першої інстанції про відсутність достатніх правових підстав для задоволення позову в частині стягнення пені, зважаючи на таке.
Згідно зі    статтею 610 Цивільного кодексу України    порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України    передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Відповідно до положень    статті 549 Цивільного кодексу України    неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п. 8.2 договору у разі невиконання споживачем умов п. 6.1. договору постачальник споживач зобов`язався сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діяла у період, за який сплачується пені від суми простроченого платежу за кожний день прострочення платежу.
Як вбачається зі змісту позовної заяви, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов договору позивачем нараховано до стягнення з відповідача пеню в розмірі 1612018,46 грн за загальний період з 27.12.2016. по 25.10.2017.  
Разом з цим,    статтею 1 Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси"    (далі - Закон) визначено, що метою цього    Закону    є встановлення додаткових гарантій щодо захисту житлових та майнових прав громадян, які проживають на територіях, де проводиться антитерористична операція, та громадян, які тимчасово переселені в інші населені пункти України з територій, на яких проводиться антитерористична операція. До 31 грудня 2015 року цим громадянам має бути погашена заборгованість із виплат заробітної плати, стипендій, пенсій, що утворилася внаслідок проведення антитерористичної операції, а також встановлено додаткові гарантії захисту житлових та майнових прав громадян, звільнених на підставі зазначених обставин, до моменту їх працевлаштування, за умови отримання ними статусу зареєстрованого безробітного.
Згідно зі   статтею 2 вказаного Закону   встановлено мораторій на час, визначений у статті 1, на нарахування та стягнення пені та інших штрафних санкцій енергопостачальними компаніями у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси підприємствами - виконавцями/виробниками житлово-комунальних послуг, що надають такі послуги у районі проведення антитерористичної операції.
Вказаний    Закон    набрав чинності 07.02.2015.
Пунктом 1   Постанови Кабінету Міністрів України від 25.07.2012 №705 "Про визначення гарантованих постачальників природного газу" гарантованими постачальниками природного газу є суб`єкти господарювання, що в установленому порядку отримали ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом та провадять діяльність на затвердженій Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики, території з постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом для споживачів України (крім промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії); гарантованим постачальником природного газу для промислових споживачів, річний обсяг споживання природного газу яких перевищує 3 млн. куб. метрів, та підприємств, що здійснюють виробництво теплової енергії, є Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України", що в установленому порядку отримала ліцензію на постачання природного газу, газу (метану) вугільних родовищ за регульованим тарифом.
На офіційному сайті “Урядовий портал”, який є загальнодоступним для ознайомлення та роздруківки інформації, наявний текст Статуту Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", затверджений    постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747 (у редакції, що діяла на момент прийняття Закону).
Так, у пункті 5 статуту Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України", затвердженого    постановою Кабінету Міністрів України від 25.05.1998 № 747     (у редакції, що діяла на момент прийняття Закону) встановлено, що метою діяльності Компанії є сприяння структурній перебудові нафтової, газової та нафтопереробної галузей, підвищення рівня енергетичної безпеки держави, забезпечення ефективного функціонування та розвитку нафтогазового комплексу, більш повного задоволення потреб промислових і побутових споживачів у сировині та паливно-енергетичних ресурсах і отримання прибутку.
Пунктом 6 статуту Національної акціонерної компанії "Нафтогаз України" (в зазначеній редакції) встановлено, що предметом діяльності Компанії є, зокрема, постачання природного газу, організація виробництва і постачання електричної та теплової енергії.
Законом України "Про енергозбереження"    визначено, що: "енергозбереження" - діяльність (організаційна, наукова, практична, інформаційна), яка спрямована на раціональне використання та економне витрачання первинної та перетвореної енергії і природних енергетичних ресурсів в національному господарстві і яка реалізується з використанням технічних, економічних та правових методів; "паливно-енергетичні ресурси" - сукупність всіх природних і перетворених видів палива та енергії, які використовуються в національному господарстві.
Відповідно до пункту 1.5    статті 1 Закону України "Про заходи, спрямовані на забезпечення сталого функціонування підприємств паливно-енергетичного комплексу"    енергоносії - кам`яне і буре вугілля, торф, інші види первинного твердого палива, кам`яновугільні брикети, інші види вторинного твердого палива, буровугільні і торф`яні брикети, газ нафтопереробки, нафтопродукти, природний газ, природні енергетичні ресурси (ядерна, гідравлічна та геотермальна енергія, інші природні ресурси), електрична і теплова енергія.
Тобто природний газ як матеріальний об`єкт, різновид палива, в якому зосереджена енергія, придатна для практичного використання, є одним з видів енергетичних ресурсів.
З урахуванням наведеного, в силу приписів чинного законодавства Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" є енергопостачальною компанією в розумінні статті 2 Закону  України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси" .
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду у справі №913/66/18 від 18.01.2019. 
Згідно із ст.1 Закону України “Про житлово-комунальні послуги” житлово-комунальні послуги – це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил; виконавець - суб`єкт господарювання, предметом діяльності якого є надання житлово-комунальної послуги споживачу відповідно до умов договору.
Відповідно до інформації, яка наявна у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, основним видом діяльності відповідача є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.
Разом з тим, за змістом п.3.1 статуту відповідача, метою діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, транспортування її магістральними та місцевими (розподільчими) тепловими мережами, постачання теплової енергії (крім певних видів господарської діяльності у сфері теплопостачання, якщо теплова енергія виробляється на теплоелектроцентралях, когенераційних установках та установках з використанням нетрадиційних або поновлюваних джерел енергії), щодо забезпечення (постачання) теплової енергії, пари та гарячої води на платній основі підприємствам, установам, організаціям, приватним підприємцям та іншим суб`єктам підприємницької діяльності і населенню.
В той же час, відповідно до наявних копій ліцензій Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг Комунальне підприємство “Покровськтепломережа” є виробником (а.с.58), здійснює транспортування (а.с.59) та постачання (а.с.60) теплової енергії. Тобто, відповідач є виробником/виконавцем житлово-комунальних послуг.
Так, з п.1.2 договору №4833/1617-БО-6 від 27.10.2016р. вбачається, що газ, який продається за цим договором, міг бути використаний відповідачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається бюджетними установами/організаціями. Тобто, у даному випадку, Комунальне підприємство “Покровськтепломережа” споживало природний газ як виконавець/виробник житлово-комунальних послуг.
З розділу 13 укладеного сторонами правочину вбачається, що відповідач надавав такі послуги в місці свого фактичного розташування      – м.Покровську.
Через наявність великої кількості відповідних новин, офіційних заяв і повідомлень (зокрема, Штабу АТО, Штабу антитерористичного центру при Службі безпеки України) в засобах масової інформації і мережі Інтернет та з урахуванням приписів ч.3 ст.75 Господарського процесуального кодексу України, суд визнає інформацію про проведення АТО на території м.Покровськ загальновідомою.
Таким чином, з урахуванням того, що відповідач є виконавцем/виробником житлово-комунальних послуг на території проведення антитерористичної операції, операції об`єднаних сил, приймаючи до уваги, що Акціонерне товариство “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України” є постачальником енергоресурсу, положення ч.2    ст.2 Закону України “Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси” розповсюджують свою дію на правовідносини сторін, які виникли внаслідок невиконання відповідачем умов договору постачання природного газу №4833/1617-БО-6 від 27.10.2016р. 
З огляду на наведене, колегією суддів відхиляються як необґрунтовані доводи апеляційної скарги про те, що норми    Закону України "Про встановлення додаткових гарантій щодо захисту прав громадян, які проживають на територіях проведення антитерористичної операції, та обмеження відповідальності підприємств - виконавців/виробників житлово-комунальних послуг у разі несвоєчасного здійснення платежів за спожиті енергетичні ресурси"    не можуть бути застосовані до скаржника, оскільки він не був і не є енергопостачальною компанією відповідно до визначення, яке міститься в пункті 27    статті 1 Закону України "Про ринок природного газу", а природний газ не є предметом договору постачання енергоресурсів, відповідно до положень    статті 275 Господарського кодексу України,    статті 714 Цивільного кодексу України.
Вказана правова позиція відповідає правовій позиції, викладеній у постанові Верховного Суду від 14.05.2019 у справі №905/1881/18.
Враховуючи викладене, місцевий господарський суд, приймаючи рішення в оскаржуваній частині, повністю з`ясував обставини, які мають значення для справи, правильно застосував норми матеріального та  процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків місцевого господарського суду, а тому підстави для скасування або зміни вказаного рішення відсутні.
Оскільки апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, то, з урахуванням  положень статті 129 ГПК України, здійснені  ним судові витрати за апеляційною скаргою відшкодуванню не підлягають.
Керуючись статтями 129,  270, пунктом 1 частини 1 статті 275, 276 Господарського процесуального кодексу України,  колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу  Акціонерного товариства “Національна акціонерна компанія “Нафтогаз України”  залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 13.11.2019 у справі № 905/42/19  залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.
Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено   11.02.2020 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Тарасова

Суддя                                                                                           Я.О. Білоусова  

Суддя                                                                                           О.А. Пуль