Постанова
Іменем України
06 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 757/75445/17-ц
провадження № 61-2428св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Фаловської І. М. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Сердюка В. В.,
учасники справи:
заявник - ОСОБА_1 ,
заінтересовані особи: Кредитна спілка «Центр фінансових послуг», ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Татаринов Олександр Сергійович, на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року в складі судді Москаленко К. О. та постанову Київського апеляційного суду 
від 28 листопада 2018 року в складі колегії суддів: Гаращенка Д. Р., 
Невідомої Т. О., Левенця Б. Б.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2017 року  ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про скасування рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 02 листопада 2012 року у справі за позовом Кредитної спілки «Центр фінансових послуг» (далі - 
КС «Центр фінансових послуг») до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості.
Заява мотивована тим, що 23 червня 2007 року між нею, КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_2 укладено договір поруки з метою забезпечення належного виконання взятих на себе ОСОБА_2 кредитних зобов`язань.
Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області 
від 18 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованість у розмірі 45 696,35 грн.
На підставі виданого судом виконавчого листа із заробітної плати заявника постійно здійснювались відрахування для погашення існуючої заборгованості.
Однак після здійснення останньої виплати виконавче провадження не було закрито, у зв`язку з надходженням нового виконавчого листа виданого Печерським районним судом міста Києва 25 грудня 2012 року на підставі рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок».
Вказувала, що рішення третейського суду є необґрунтованим, незаконним та прийнятим з порушенням встановлених правил підвідомчої підсудності третейських судів. Розгляд справи третейським судом був проведений за відсутності заявника, а вона сама не була належним чином повідомлена про дату та час судового засідання, чим була позбавлена можливості висловлювати свої доводи та заперечення.
Рішення третейського суду отримано заявником лише після особистого звернення її представника з відповідним запитом у відповідь на який судом 20 листопада 2017 року було направлено копію рішення.
Зазначала, що третейські суди не можуть розглядати справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки). Крім того, договір поруки від 22 червня 2007 року не містить будь-якого посилання на третейське застереження та можливість вирішення кредитного спору у третейському суді.
Останній платіж боржником ОСОБА_2 був здійснений 08 липня 
2008 року. Строк припинення поруки у договорі не визначений, тому кредитор був зобов`язаний пред`явити вимогу до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
На момент звернення кредитної спілки з позовом до третейського суду порука була припинена і правові підстави для стягнення з поручителя заборгованості були відсутні.
На підставі викладеного ОСОБА_1 просила скасувати рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 02 листопада 2012 року у справі № 508/12 за позовом КС «Центр фінансових послуг» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості.
Короткий зміст ухвали суду першої інстанції
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року в задоволенні заяви відмовлено.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що досліджені у судовому засіданні матеріали третейської справи спростовують доводи заявника про прийняття рішення судом у спорі не передбаченому третейською угодою, оскільки відповідне застереження міститься в додатковій угоді до кредитного договору від 22 червня 2007 року, яка на момент розгляду справи є чинною.
Оскільки ОСОБА_1 є поручителем за зобов`язаннями основного боржника, то вона не може розглядатись як споживач послуг банку і дія Закону України «Про захист прав споживачів» на неї не поширюється, що відповідає правовому висновку викладеному в постанові Верховного Суду від 30 січня 2018 року у справі № 755/15234/15-ц.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, а також зазначив, що ОСОБА_1 була повідомлена про судовий процес у третейському суді, подавала відзив на позовну заяву, тому доводи останньої в цій частині є безпідставними.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат 
Татаринов О. С., просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду, ухвалити нове судове рішення про задоволення її заяви, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що спір між сторонами при третейському розгляді справи виник у зв`язку з невиконанням кредитного договору для споживчих цілей, поручителі відповідають за зобов`язаннями саме за споживчим кредитним договором, у зв`язку з чим згідно з пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» третейському суду ця справа не підвідомча. 
Крім того, третейським судом вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 без її участі у розгляді цієї справи, що є підставою для скасування рішення вказаного суду.
Крім того, порука ОСОБА_1 за кредитним зобов`язаннями припинилася відповідно до вимог статті 559 ЦК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), тому з неї не можна стягувати заборгованість за кредитним договором.
Доводи інших учасників справи
КС «Центр фінансових послуг» подало до суду відзив на касаційну скаргу, зазначивши, що ОСОБА_1 у спорі, вирішеному спірним рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок», є поручителем за договором поруки, яким забезпечено кредитний договір. Отже, на неї дія Закону України «Про захист прав споживачів» не поширюється.
Інші учасники справи не скористалися своїми правами на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу до касаційного суду не направили.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження і витребувано цивільну справу.
27 серпня 2019 року справу передано до Верховного Суду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що 22 червня 2007 року між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого ОСОБА_2 отримав кредитні кошти у розмірі 24 757,42 грн.
З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань 22 червня 2007 року між КС «Центр фінансових послуг» та ОСОБА_4 , ОСОБА_1 був укладений договір поруки.
Між сторонами кредитного договору 22 червня 2007 року була укладена додаткова угода до цього правочину, відповідно до умов якої всі спірні питання, пов`язані з виконанням кредитного договору вирішуватимуться шляхом розгляду їх постійно діючим третейським судом відповідно до регламенту третейського суду.
Оскільки боржник ОСОБА_2 та поручителі ОСОБА_5 , 
ОСОБА_1 належним чином не виконували свої зобов`язання, то виникла заборгованість у розмірі 184 321,28 грн.
У межах третейського застереження КС «Центр фінансових послуг» звернулось з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору та стягнення заборгованості до Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок».
Копія ухвали Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» про порушення провадження по справі № 508/12 від 05 жовтня 2012 року направлялась на адресу 
ОСОБА_1 , яка вказана в договорі поруки, 08 жовтня 2012 року з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та з описом вкладення. 
01 листопада 2012 року від ОСОБА_1 до третейського суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому вона просила припинити розгляд справи у зв`язку з ухваленням Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області рішення від 18 квітня 2011 року у справі між тими самими сторонами, з тих самих підстав та щодо того самого предмету спору.
Рішенням Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» від 02 листопада 2012 у справі № 508/12 стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та 
ОСОБА_1 на користь КС «Центр фінансових послуг» заборгованість за кредитом у розмірі 23 863,50 грн; суму несплачених вчасно процентів за період з 16 липня 2010 року до 29 жовтня 2012 року - 26 266,84 грн, суму понесених витрат на правову допомогу - 2 000 грн, суму сплаченого третейського збору - 700 грн, суму нарахованої пені за період з 16 липня 
2010 року до 29 жовтня 2012 року - 147 691,97 грн, що разом складає 200 522,31 грн.
Копія рішення Постійно діючого третейського суду при Всеукраїнській громадській організації «Право та обов`язок» направлялась на адресу ОСОБА_1 , яка вказана в договорі поруки, 16 листопада 2012 року з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення та з описом вкладенням.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду відповідають.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 4 Закону України «Про третейські суди» третейський суд утворюється та діє на принципах: законності; незалежності третейських суддів та підкорення їх тільки законові; рівності всіх учасників третейського розгляду перед законом і третейським судом; змагальності сторін, свободи в наданні ними третейському суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; обов`язковості для сторін рішень третейського суду; добровільності утворення третейського суду; добровільної згоди третейських суддів на їхнє призначення чи обрання у конкретній справі; арбітрування; самоврядування третейських суддів; всебічності, повноти та об`єктивності вирішення спорів; сприяння сторонам у досягненні ними мирової угоди на будь-якій стадії третейського розгляду.
Згідно зі статтею 5 Закону України «Про третейські суди» юридичні та/або фізичні особи мають право передати на розгляд третейського суду будь-який спір, який виникає з цивільних чи господарських правовідносин, крім випадків, передбачених законом. Спір може бути переданий на розгляд третейського суду за наявності між сторонами третейської угоди, яка відповідає вимогам цього Закону. Спір може бути переданий на вирішення третейського суду до прийняття компетентним судом рішення у спорі між тими ж сторонами, з того ж предмета і з тих самих підстав.
Пунктом 14 частини першої статті 6 Закону України «Про третейські суди» встановлено, що третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку (кредитної спілки).
Зміни до цієї статті внесені 12 березня 2011 року.
Договір, у тому числі кредитний, укладений на задоволення особистих потреб фізичної особи і не пов`язаний з підприємницькою діяльністю такої фізичної особи чи виконанням нею обов`язків як найманим працівником, то такий договір є споживчим і наявність судового спору щодо цього договору не впливає на його характер як споживчого, відтак і сам спір у будь-якому випадку стосується прав сторони договору, як споживача, а вирішення такого спору, незалежно від його ініціатора, має ґрунтуватися та враховувати і вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».
Споживачем, права якого захищаються на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», є лише громадянин (фізична особа), котрий придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити товари (роботи, послуги) для власних побутових потреб. Цей Закон регулює відносини споживача з підприємством, установою, організацією чи громадянином-підприємцем, які виготовляють та продають товари, виконують роботи і надають послуги, незалежно від форм власності та організаційних форм підприємництва.
У частинах першій, другій статті 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником. Порукою може забезпечуватися виконання зобов`язання частково або у повному обсязі.
Відповідно до частин першої, другої статті 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.
Договір поруки є додатковим, акцесорним зобов`язанням, який забезпечує належне виконання основного зобов`язання та виникає за умови існування основного. Тому сторона такого договору не є споживачем, оскільки вказаний договір не направлений на задоволення потреб поручителя.
Зазначений правовий висновок висловлений у постановах: Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 755/11648/15-ц; Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/11937/16-ц та 
від 03 липня 2019 року у справі № 757/28305/15-ц.
Таким чином, оскільки поручитель ОСОБА_1 є стороною акцесорного зобов`язання, не є споживачем і Законом України «Про захист прав споживачів» не передбачено поширення на сторони акцесорних договорів його положень, то висновки судів про можливість розгляду третейським судом вимог до поручителів ґрунтуються на вимогах закону.
Відповідно до частини третьої статті 51 Закону України «Про третейські суди» рішення третейського суду може бути оскаржене та скасоване лише з таких підстав: справа, по якій прийнято рішення третейського суду, не підвідомча третейському суду відповідно до закону; рішення третейського суду прийнято у спорі, не передбаченому третейською угодою, або цим рішенням вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди. Якщо рішенням третейського суду вирішені питання, які виходять за межі третейської угоди, то скасовано може бути лише ту частину рішення, що стосується питань, які виходять за межі третейської угоди; третейську угоду визнано недійсною компетентним судом; склад третейського суду, яким прийнято рішення, не відповідав вимогам статей 16-19 цього Закону; третейський суд вирішив питання про права і обов`язки осіб, які не брали участь у справі.
Разом з тим, ОСОБА_1 не довела належними та допустимими доказами наявності підстав, визначених у частині третій статті 51 Закону України «Про третейські суди», тому суд правильно відмовили у задоволенні її заяви.
Не заслуговують на увагу до доводи касаційної скарги, що третейським судом вирішено питання про права та обов`язки ОСОБА_1 без її участі у розгляді цієї справи, що є підставою для скасування рішення вказаного суду, оскільки судами під час дослідження матеріалів третейської справи встановлено, що вона було повідомлена про розгляд справи та подавала до суду матеріали, зокрема відзив на позовну заяву.
Безпідставними є доводи касаційної скарги, що порука ОСОБА_1 за кредитним зобов`язаннями припинилася відповідно до вимог статті 559 ЦК України, тому з неї не можна стягувати заборгованість за кредитним договором, оскільки суди не розглядали справу по суті, отже ці обставини не були предметом розгляду в судах першої та апеляційної інстанції, відповідно, не є предметом касаційного перегляду та згідно з нормою частини третьої 
статті 51 Закону України «Про третейські суди» не є підставою для скасування рішення третейського суду.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, зводяться до переоцінки доказів, що в силу вимог статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Наведені у касаційній скарзі доводи були предметом дослідження в судах попередніх інстанцій із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд касаційної інстанції.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною третьою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції.
З підстав вищевказаного, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Татаринов Олександр Сергійович, залишити без задоволення.
Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 18 травня 2018 року та постанову Київського апеляційного суду від 28 листопада 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                    І. М. Фаловська
А. І. Грушицький
В. В. Сердюк