Постанова
Іменем України 
16 січня 2020 року
м. Київ
справа № 323/3859/18
провадження № 51-5365км19
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                   ОСОБА_1 ,
суддів                                               ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю
секретаря судового засідання ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
представника потерпілого         ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції), 
захисника                                       ОСОБА_7 (у режимі відеоконференції),

розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_7 на вирок Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12018080310000611 та № 12018080310000705, за обвинуваченням 
 
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця та жителя 
АДРЕСА_1 , 
 
у вчиненні злочинів, передбачених частинами 2, 3 ст. 185 Кримінального кодексу України (далі – КК).
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини  
 
За вироком Оріхівського районного суду Запорізької області 
від 03 червня 2019 року ОСОБА_8 засуджено за ч. 2 ст. 185 КК до позбавлення волі на строк 3 роки, за ч. 3 ст. 185 КК – до позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. 
На підставі статей 104, 75 КК ОСОБА_8 звільнено від відбування покарання з випробуванням на строк 2 роки та відповідно до ст. 76 КК на нього покладено обов`язки: періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації та повідомляти його про зміну місця проживання та навчання.
 За вироком установлено, що 02 вересня 2018 року близько 20:00 
ОСОБА_8 за попередньою змовою з особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності та матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, проникли у будинок АДРЕСА_2 , звідки таємно викрали майно ОСОБА_9 на суму 
1621, 84 грн та 217 грн. 
18 вересня 2018 року приблизно з 19:00 по 20:00 ОСОБА_8 за попередньою змовою з особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності та матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, таємно викрали велосипед «Україна», належний ОСОБА_10 вартістю 
2502 грн, що знаходився біля під`їзду № 3 будинку № 57 на 
вул. Л. Українки в м. Оріхові Запорізької області, завдавши потерпілій шкоди на зазначену суму.
22 вересня 2018 року близько 20:00 ОСОБА_8 за попередньою змовою з особою, яка не досягла віку кримінальної відповідальності та матеріали щодо якої виділено в окреме провадження, проникли в автомобіль ВАЗ-2107 (д.н. НОМЕР_1 ), який стояв біля будинку № 62 на вул. Покровській у м. Оріхові Запорізької області, звідки таємно викрали майно ОСОБА_11 на суму 13 373, 16 грн.
11 жовтня 2018 року в період з 18:00 по 21:00 ОСОБА_8 проник у гараж, розташований біля будинку № 55 на вул. Л. Українки у м. Оріхові Запорізької області, звідки таємно викрав велосипед, який належав 
ОСОБА_12 , завдавши потерпілому шкоди на суму 4083, 30 грн.
Запорізький апеляційний суд 19 вересня 2019 року вирок місцевого суду щодо ОСОБА_8 в частині призначеного покарання скасував та ухвалив новий вирок, яким призначив засудженому покарання за ч. 2 ст. 185 КК з урахуванням ст. 101 КК у виді арешту на строк 15 діб, за ч. 3 ст. 185 КК – у виді позбавлення волі на строк 3 роки. На підставі ст. 70 КК за сукупністю злочинів ОСОБА_8 визначено остаточне покарання у виді позбавлення волі на строк 3 роки.
У решті вирок щодо ОСОБА_8 залишено без зміни.
 
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
 
У касаційній скарзі захисник засудженого ОСОБА_8 – адвокат ОСОБА_7 просить змінити вирок апеляційного суду, звільнивши засудженого від відбування покарання на підставі статей 104, 75 КК.
На обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що апеляційний суд, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, не врахував усіх пом`якшуючих обставин та даних про його особу.  
У запереченні на касаційну скаргу захисника прокурор просить вирок апеляційного суду залишити без зміни. 
                                                            
Позиції учасників судового провадження
 
         Захисник засудженого у режимі відеоконференції підтримав доводи касаційної скарги.
            Представник потерпілого у режимі відеоконференції щодо доводів касаційної скарги захисника поклалася на розсуд суду.
            Прокурор вважає, що касаційна скарга захисника задоволенню не підлягає, а вирок апеляційного суду щодо ОСОБА_8 має бути залишений без зміни.  
            
Мотиви Суду
            
Згідно зі ст. 438 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК) підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є істотне порушення вимог кримінального процесуального закону, неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При цьому відповідно до ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Висновків судових інстанцій щодо винуватості ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованих злочинів та кваліфікацію його дій за частинами 2 та 3 ст. 185 КК захисник у касаційній скарзі не оспорює.
Як видно з матеріалів справи, суд першої інстанції, з`ясувавши думку учасників судового провадження щодо недоцільності дослідження доказів стосовно тих обставин, які ніким не оспорювалися, з`ясувавши правильність розуміння змісту цих обставин, переконавшись у добровільності такої позиції учасників судового провадження та роз`яснивши їм про позбавлення права на оскарження цих обставин в апеляційному порядку, розглянув справу за правилами ч. 3 ст. 349 КПК.
Кваліфікація дій ОСОБА_8 за частинами 2 та 3 ст. 185 КК є правильною.
Що стосується призначеного апеляційним судом покарання засудженому ОСОБА_8 , то колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до вимог ст. 50 КК метою покарання є виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів.
Статтею 65 КК визначено, що суд призначає покарання у межах, установлених у санкціях частин статей Особливої частини КК, які передбачають відповідальність за вчинені злочини, відповідно до положень Загальної частини КК, із врахуванням ступеня тяжкості вчинених злочинів, даних про особу винного, та усіх обставин справи. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів.
Так, при призначенні ОСОБА_8 покарання апеляційний суд, зокрема,  урахував, що засуджений щиро розкаявся у вчиненому, його вік (вчинення злочинів у неповнолітньому віці), добровільне відшкодування шкоди, характеристику за місцем проживання, а також умови життя, рівень розвитку та інші особливості особи неповнолітнього. З огляду на ці обставини ОСОБА_8  призначено покарання у мінімальних межах санкцій за вчинені злочини, а при визначенні остаточного  покарання за сукупністю злочинів на підставі ст. 70 КК застосовано принцип поглинення менш суворого покарання більш суворим, що порівняно з іншими (принцип повного чи часткового складання) є більш м`яким.
Водночас, призначаючи ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі, яке належить відбувати реально, апеляційний суд урахував, що засуджений вчинив злочини середньої тяжкості та тяжкий, раніше притягувався до кримінальної відповідальності за аналогічний злочин. При цьому до уваги взято той факт, що ОСОБА_8 уже звільнявся від відбування покарання з випробуванням, однак знову вчинив злочини – чотири епізоди крадіжки, що свідчить про те, що він належних висновків для себе не зробив та вперто не бажає стати на шлях виправлення.
Таким чином, колегія суддів вважає, що призначене ОСОБА_8 покарання за своїм видом і розміром відповідає вимогам статей 50, 65 КК.  
За правилами статей 104, 75 КК, якщо суд при призначенні покарання у виді арешту або позбавлення волі на строк не більше п`яти років, ураховуючи тяжкість злочину, особу винного та інші обставини справи, дійде висновку про можливість виправлення засудженого без відбування покарання, він може прийняти рішення про звільнення від відбування покарання з випробуванням.
Апеляційний суд не встановив обставин, за яких можливе звільнення ОСОБА_8 від відбування призначеного покарання з випробуванням. 
Не вбачає підстав для призначення засудженому покарання із застосуванням статей 104, 75 КК і колегія суддів.
Що стосується висновку органу пробації про можливість виправлення засудженого без позбавлення волі, то досудова доповідь уповноваженого органу з питань пробації із зазначеного питання не є обов`язковою для суду і враховується при призначенні покарання разом з іншими обставинами справи та даними про особу винного.  
Відповідно до ст. 412 КПК істотними є такі порушення вимог цього Кодексу, які перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення. При цьому судове рішення у будь-якому разі підлягає скасуванню, якщо судове провадження здійснено з порушеннями, зазначеними в ч. 2 вказаної статті. Таких порушень у кримінальній справі щодо ОСОБА_8 . Суд не встановив.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів констатує, що вирок апеляційного суду відповідає вимогам ст. 370 КПК щодо законності, обґрунтованості й вмотивованості судового рішення, та не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
  Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
 
ухвалив:
 
Вирок Запорізького апеляційного суду від 19 вересня 2019 року щодо ОСОБА_8 залишити без зміни, а касаційну скаргу захисника засудженого – без задоволення.  
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:

ОСОБА_1                                       ОСОБА_2                         ОСОБА_3