Постанова                
Іменем України                           
 
20 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 592/8514/17
 
провадження № 61-45434св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач за первісним позовом - комунальна установа «Сумська міська клінічна лікарня № 1»,
відповідач за первісним позовом - ОСОБА_1 ,
співвідповідач за зустрічним позовом - Сумська міська рада,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2018 року, ухвалене у складі судді 
Корольової Г. Ю., та постанову Апеляційного суду Сумської області 
від 18 вересня 2018 року, прийняту колегією у складі суддів: Левченко Т. А., Кононенко О. Ю., Хвостика С. Г.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог за первісним та зустрічним позовами
У серпні 2017 року комунальна установа «Сумська міська клінічна лікарня № 1» (далі - КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1») звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу.
Позовна заява мотивована тим, що рішенням Господарського суду Сумської області від 08 лютого 2011 року з фізичної особи-підприємця 
ОСОБА_1 (далі - ФОП ОСОБА_1 ) на користь КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» стягнуто заборгованість по орендній платі в розмірі 30 811,81 грн, заборгованість за теплопостачання в розмірі 3 988,26 грн, заборгованість за експлуатаційними витратами в розмірі 5 859,10 грн, штрафні санкції в розмірі 4 412,71 грн, збитки в розмірі 21 753,12 грн, витрати зі сплати державного мита в розмірі 668,25 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236 грн, в загальному розмірі 67 729,37 грн.
У межах виконавчого провадження з примусового виконання даного судового рішення зі ОСОБА_1 було стягнуто 13 215,49 грн, після чого відповідач відмовився виконувати судове рішення, в зв`язку з припиненням підприємницької діяльності, а виконавче провадження було закрито. 
За таких обставин позивач просив стягнути зі ОСОБА_1 54 513,88 грн заборгованості за рішенням Господарського суду Сумської області, 4 906,25 грн - 3% річних від простроченої суми, 7 297,39 грн - пені в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України (далі - НБУ),
35 325 грн індексації суми боргу, а всього 102 042,52 грн.
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічним позовом до КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1», Сумської міської ради про визнання дій незаконними, відшкодування витрат на поліпшення орендованого майна та завданої шкоди.
В обґрунтування зустрічного позову вказав, що 10 серпня 2000 року між ФОП ОСОБА_1 та КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» укладено договір оренди № 08/01 окремих спеціалізованих приміщень, площею 78,1 кв.м по АДРЕСА_1 , строком на десять років. 
Передані йому нежитлові приміщення перебували в непридатному для використання стані та потребували капітального ремонту. З дозволу орендодавця ним були здійснені поліпшення об`єкта оренди, які згідно з умовами договору є його власністю. За угодою про поступку договору 
від 01 липня 2002 року він передав фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 (далі - ФОП ОСОБА_2 ) права та обов`язки щодо сплати оренди та комунальних платежів. Натомість ФОП ОСОБА_2 в рахунок сплати орендної плати були передані КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» витрати на виконання ремонтних робіт в орендованих приміщеннях на загальну суму 119 787,85 грн. 
Згідно з розрахунком орендна плата за перший місяць становила 93,61 грн, тобто розмір орендної плати за десять років становить 11 233,20 грн, а тому після закінчення дії договору оренди йому мало бути повернуто 108 554,65 грн. Крім того, ним додатково було сплачено орендних платежів на загальну суму 46 970,76 грн, однак незважаючи на значну переплату, КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» звернулась до Господарського суду Сумської області з позовом про стягнення з нього неіснуючої заборгованості по орендній платі. На думку позивача за зустрічним позовом, КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» не виконала взятих на себе зобов`язань за договором оренди, вартість поліпшень не відшкодувала, тому з неї підлягає стягненню неустойка, завдані збитки та моральна шкода.
За таких обставин просив визнати незаконними дії головного лікаря КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» щодо невиконання умов 
пункту 6.4, розділу 8 та пункту 10.1 договору оренди №08/01 від 10 серпня 2000 року та порушення вимог чинного законодавства; стягнути з Сумської міської ради в особі КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» в рахунок відшкодування майнової шкоди 962 772,11 грн в подвійному розмірі на підставі частини другої статті 230 ЦК України та моральну шкоду в розмірі 100 000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2018 року в задоволенні позову КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» та зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 22 липня 2014 року, про що було відомо позивачу з матеріалів виконавчого провадження 
№ 28112928. Проте КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» звернулася до суду за захистом свої прав лише 07 серпня 2017 року. За таких обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про відмову в задоволенні позову лікарні у зв`язку з пропуском строку позовної давності.
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із ненадання ОСОБА_1 належних і допустимих доказів на підтвердження позовних вимог.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції 
Постановою Апеляційного суду Сумської області від 18 вересня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2018 року в частині відмови у задоволенні зустрічного позову залишено без змін.
Апеляційний суд виходив з того, що всі права на внесені ОСОБА_1 
до 01 липня 2002 року поліпшення в орендовані нежитлові приміщенні, були передані ФОП ОСОБА_2 , яка розпорядилась ними шляхом передання орендодавцю в рахунок орендної плати, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правих підстав для відшкодування їх позивачу. Будь-яких доказів на підтвердження внесення поліпшень до орендованого майна після поновлення договірних відносин з КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» 01 липня 2007 року, позивачем суду не надано.
Рішення суду першої інстанцій в частині вирішення первісного позову не оскаржувалось, а тому апеляційним судом в цій частині не переглядалось.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2018 року до Верховного Суду, 
ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 18 вересня 2018 року в частині вирішення зустрічного позову і ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення зустрічного позову.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Відповідно до статті 388 Цивільного процесуального кодексу України 
(далі - ЦПК України) судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Ухвалою Верховного Суду від 24 червня 2019 року відкрито касаційне провадження в указаній справи та витребувано її матеріали з Ковпаківського районного суду м. Суми.
У липні 2019 року матеріали справи надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що апеляційний суд розглянув справу в порядку спрощеного позовного провадження, проте справа підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
Апеляційним судом безпідставно відхилено його заяву про відвід судді Левченко Т. А.
Також заявник вказує про неврахування судами попередніх інстанцій того, що договором від 01 липня 2002 року він передав ФОП ОСОБА_2 свої права та обов`язки тільки в частині виконання обов`язків зі сплати орендної плати та комунальних платежів, внаслідок чого остання не мала права вносити будь-які зміни до договору та користуватися іншими правами орендаря.
Вважав, що суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що обов`язок орендодавця по відшкодування орендарю вартості робіт з поліпшення орендованого майна не виникає у випадку відсутності кошторису вартості поліпшень. 
Крім того, апеляційний суд помилково не дослідив постанову слідчого Сумського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Сумській області про закриття кримінального провадження від 07 квітня 2018 року та безпідставно відхилив клопотання про допит у якості свідка прокурора місцевої прокуратури.
Касаційна скарга не містить доводів про незаконність та необґрунтованість оскаржених судових рішень щодо вирішення первісного позову, у зв`язку із чим згідно вимог статті 400 ЦПК України справа у вказаній частині Верховним Судом не переглядається.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У липні 2019 року представниккомунального некомерційного підприємства «Центральна міська клінічна лікарня» Сумської міської ради, яке є правонаступником КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1», ОСОБА_3 подала відзив на касаційну скаргу. Однак в порушення вимог частин четвертої та п`ятої статті 178 ЦПК України до відзиву не додані документи, що підтверджують його надіслання (надання) іншим учасникам справи, тому суд касаційної інстанції не враховує вказаний відзив при розгляді касаційної скарги.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 10 серпня 2000 року між приватним підприємцем ОСОБА_1 (далі - ПП ОСОБА_1 ) та Першою міською лікарнею, правонаступником якої є КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1», укладено договір оренди № 08/01, відповідно до умов якого 
ПП ОСОБА_1 отримав у тимчасове володіння частину споруди і окремі спеціалізовані приміщення, що складається із трьох кімнат, коридор, туалет, які розташовані у першому ортопедичному відділенні, а також частину холу, яка знаходиться на першому поверсі поліклінічного відділення. Термін оренди складає 10 років з моменту прийняття об`єкта, що орендується. Мета оренди надання консультативно-інформаційних та медичних послуг населенню.
Із акту приймання приміщень першого ортопедичного відділення Центральної міської лікарні по АДРЕСА_1 
від 15 жовтня 2000 року суди встановили, що при передачі майна в оренду, сторони дійшли висновку, що у зв`язку із непридатністю до подальшої експлуатації, необхідно здійснити капітальний ремонт всіх переданих приміщень з повною заміною дерев`яних, фаянсових виробів та металевих труб.
Судами встановлено, 01 липня 2002 року між ФОП ОСОБА_1 та ФОП  ОСОБА_2 укладено угоду про уступку договору, за яким ОСОБА_1 передав останній свої права та обов`язки по договору оренди № 08/01 від 10 серпня 2000 року внаслідок чого ФОП ОСОБА_2 стає стороною цього договору. За даною угодою ФОП ОСОБА_2 були передані всі права на покращення орендованого майна здійснені 
ФОП ОСОБА_1 та зобов`язання по орендній платі та комунальним платежам.
Того ж дня між ФОП ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 було підписано акт прийому-передачі основних засобів-покращених орендованих приміщень за договором оренди № 08/01 від 10 серпня 2000 року, за яким вони визначили, що вартість робіт та матеріалів складає 111 866 грн.
Судами також встановлено, що угодою № 23 про зміну і доповнення договору № 08/01 від 10 серпня 2002 року, укладеною 02 липня 2002 року між КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» та ФОП ОСОБА_2 в зв`язку з заміною сторони договору та необхідності привести договір у відповідності до чинного законодавства, сторони виклали умови договору в новій редакції. Зокрема, виключили статтю 8 договору та передбачили, що можливість відшкодування вартості зроблених орендарем невідокремлюваних покращень орендованого майна узгоджується додатковою угодою.
Додатком № 2 «Доповнення та зміни до договору оренди №08/01 
від 10 серпня 2000 року», підписаним між КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» та ФОП ОСОБА_1 01 липня 2007 року, на підставі листа ФОП  ОСОБА_2 від 30 грудня 2004 року, яка повідомила про відмову визнавати себе стороною по договору від 10 серпня 2000 року № 08/01, сторони дійшли згоди, що з 01 липня 2007 року стороною по договору оренди з відповідними змінами та доповненнями від 01 липня 2007 року додатки № 1, 2 та 3 вважається ФОП ОСОБА_1 
Рішенням Господарського суду Сумської області від 14 грудня 2010 року зобов`язано ФОП ОСОБА_1 звільнити орендоване за договором оренди № 08/01 від 10 серпня 2000 року зі змінами від 02 липня 2002 року та від 01 липня 2007 року нежитлове приміщення, площею 78,1 кв.м, що розташоване в КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1». Дане рішення ФОП  ОСОБА_1 виконано 09 листопада 2011 року.
Також суди встановили, що рішенням Господарського суду Сумської області від 08 лютого 2011 року стягнуто з ФОП ОСОБА_1 на користь КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» заборгованість по орендній платі в розмірі 30 811,93 грн, заборгованість за теплопостачання в розмірі 
3 988,26 грн, заборгованість за експлуатаційними витратами в розмірі 5 859,10 грн, штрафні санкції в розмірі 4 412,71 грн, збитки в розмірі 
21 753,12 грн, витрати зі сплати державного мита в розмірі 668,25 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу в розмірі 236 грн, в загальному розмірі 67 729,37 грн. 
Із листа Ковпаківського відділу ДВС Сумського міського управління юстиції від 19 лютого 2016 року, встановлено, що при проведенні виконавчих дій на користь КУ «Сумська міська клінічна лікарня №1» перераховано частково борг ОСОБА_1 в розмірі 13 215,49 грн.
Суди встановили, що 22 липня 2014 року ФОП ОСОБА_1 припинено здійснення підприємницької діяльності.
Пунктом 8.8 договору оренди № 08/01 від 10 серпня 2000 року передбачено, що здійснені орендарем поліпшення об`єкта що орендуються (ремонт, перебудови, добудови та його перепланування) є власністю орендаря і за письмовою згодою сторін можуть бути переданий орендодавцю. Після закінчення терміну дії договору орендарю відшкодовується вартість цих покращень згідно розрахунку у триденний термін або за взаємною згодою зараховується як орендна плата. 
Суди встановили, що за актом, складеним орендарем ФОП ОСОБА_2 з орендодавцем КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» 10 липня 2002 року, орендар в рахунок орендної плати нарахованої за період з 10 серпня 
2000 року по 30 липня 2002 року передала орендодавцю витрати на виконання ремонтних робіт в орендованих приміщеннях на суму 7 921,85 грн. 
Крім того, ПП ОСОБА_2 30 грудня 2004 року звернулась до КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» із заявою, в якій просила прийняти витрати, вкладені в поліпшення, виконані в орендованих приміщеннях в якості оплати орендної плати з 02 липня 2002 року по 31 грудня 2004 року.
 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Частиною першою статті 759 ЦК України встановлено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
За змістом статті 778 ЦК України наймач може поліпшити річ, яка є предметом договору найму, лише за згодою наймодавця. Якщо поліпшення можуть бути відокремлені від речі без її пошкодження, наймач має право на їх вилучення. Якщо поліпшення речі зроблено за згодою наймодавця, наймач має право на відшкодування вартості необхідних витрат або на зарахування їх вартості в рахунок плати за користування річчю. Якщо в результаті поліпшення, зробленого за згодою наймодавця, створена нова річ, наймач стає її співвласником. Частка наймача у праві власності відповідає вартості його витрат на поліпшення речі, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо наймач без згоди наймодавця зробив поліпшення, які не можна відокремити без шкоди для речі, він не має права на відшкодування їх вартості.
Частиною першою статті 272 ЦК Української РСР (в редакції, яка діяла до 01 січня 2004 року) визначено, що в разі проведеного з дозволу наймодавця поліпшення найнятого майна наймач має право на відшкодування зроблених для цієї мети необхідних витрат, якщо інше не передбачено законом або договором. Зроблені наймачем без дозволу наймодавця поліпшення, якщо їх можна відокремити без шкоди для майна і якщо наймодавець не погодиться відшкодувати їх вартість, можуть бути вилучені наймачем. Вартість поліпшень, які зроблені наймачем без дозволу наймодавця і які не можна відокремити без шкоди для майна, відшкодуванню не підлягає.
Відповідно до статті 27 Закону України «Про оренду державного та комунального майна» у разі розірвання договору оренди, закінчення строку його дії та відмови від його продовження або банкрутства орендаря він зобов`язаний повернути орендодавцеві об`єкт оренди на умовах, зазначених у договорі оренди. Якщо орендар допустив погіршення стану орендованого майна або його загибель, він повинен відшкодувати орендодавцеві збитки, якщо не доведе, що погіршення або загибель майна сталися не з його вини. Орендар вправі залишити за собою проведені ним поліпшення орендованого майна, здійснені за рахунок власних коштів, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без заподіяння йому шкоди. Якщо орендар за рахунок власних коштів здійснив за згодою орендодавця поліпшення орендованого майна, які неможливо відокремити від майна без заподіяння йому шкоди, орендодавець зобов`язаний компенсувати йому зазначені кошти в межах збільшення в результаті цих поліпшень вартості орендованого майна, визначеної в установленому законодавством порядку, яке відбулося в результаті таких поліпшень, якщо інше не визначено договором оренди. Вартість поліпшень орендованого майна, зроблених орендарем без згоди орендодавця, які не можна відокремити без шкоди для майна, компенсації не підлягає.
Пунктом 8.8 договору оренди № 08/01 від 10 серпня 2000 року визначено, що здійснені орендарем поліпшення об`єкта що орендуються (ремонт, перебудови, добудови та його перепланування) є власністю орендаря і за письмовою згодою сторін можуть бути переданий орендодавцю. Після закінчення терміну дії договору орендарю відшкодовується вартість цих покращень згідно розрахунку у триденний термін або за взаємною згодою зараховується як орендна плата.
Встановивши, що позивачем права за договором оренди на внесені ним до 01 липня 2002 року поліпшення в орендовані нежитлові приміщенні, були передані ФОП ОСОБА_2 , яка самостійно розпорядилась ними передавши орендодавцю в рахунок погашення заборгованості за договором оренди, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для задоволення зустрічного позову.
При цьому, судами враховано, що доказів на підтвердження внесення поліпшень до орендованого майна після поновлення ОСОБА_1 договірних відносин з КУ «Сумська міська клінічна лікарня № 1» з 01 липня 2007 року, позивачем не надано.
Доводи касаційної скарги про незаконний розгляд апеляційним судом справи в порядку спрощеного позовного провадження справи, відхилені касаційним судом, виходячи з наступного.
Частиною першою статті 368 ЦК України визначено, що справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою 2.
За положеннями частини третьої статті 368 ЦПК України розгляд справ у суді апеляційної інстанції здійснюється в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
За нормами статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Матеріалами справи підтверджено, що апеляційний суд розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи та за участі позивача, представників відповідача і третьої особи, що узгоджується з положеннями статей 368, 369 ЦПК України.
Посилання заявника на необґрунтоване відхилення заяви про відвід судді Левченко Т. А. є безпідставними, оскільки заявником не доведено існування підстав, передбачених статтями 36 ЦПК України для відводу судді 
Левченко Т. А.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами попередніх інстанцій того, що договором від 01 липня 2002 року він передав ФОП ОСОБА_2 свої права та обов`язки тільки в частині виконання обов`язків зі сплати орендної плати та комунальних платежів є безпідставними, оскільки відповідно до угоди про уступку договору від 01 липня 2012 року сторони погодили, що за даною угодою наступник зобов`язується здійснювати всі права та обов`язки цедента за вказаним договором. До наступника переходять всі права на покращення орендованого майна здійснені цедентом.
Посилання заявника на помилковість висновку судів попередніх інстанції про те, що обов`язок орендодавця про відшкодування орендарю вартості робіт з поліпшення орендованого майна не виникає у випадку відсутності кошторису вартості поліпшень не впливають на правильність вирішення справи по суті, оскільки підставою для залишення позову без задоволення стало те, що всі права на поліпшення заявником були передані ФОП ОСОБА_2 , яка самостійно розпорядилась ними передавши орендодавцю в рахунок погашення заборгованості за договором оренди.
Доводи касаційної скарги про неврахування судами обставин, встановлених постановою слідчого про закриття кримінального провадження та безпідставне відхилення клопотання про допит в якості свідка прокурора місцевої прокуратури є аналогічними доводам апеляційної скарги, яким суд апеляційної інстанції дав належну оцінку.
Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому, судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30)). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
При цьому за змістом статті 400 ЦПК України до повноважень Верховного Суду не належить переоцінка доказів та встановлення нових обставин.
Наведені в касаційній скарзі доводи не спростовують висновків судів по суті вирішення спору та не дають підстав вважати, що судами неправильно застосовано норми матеріального права та допущено порушення норм процесуального права, які б могли бути підставою для скасування оскаржуваних судових рішень.
Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 08 червня 2018 року та постанову Апеляційного суду Сумської області від 18 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта   В. В. Шипович