ПОСТАНОВА
Іменем України

21 лютого 2020 року 
Київ
справа №701/1196/16-а
адміністративне провадження №К/9901/30665/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого - Бучик А.Ю.,
суддів: Рибачука А.І., Тацій Л.В. 

розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу   Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року (колегія суддів: Беспалов О.О., Грибан І.О., Губська О.А.)   у справі за позовом ОСОБА_1 до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії,     -
УСТАНОВИВ 
В листопаді 2016 року   ОСОБА_1  звернулася до суду  з адміністративним  позовом до Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області про визнання нечинним рішення про відмову у проведенні перерахунку пенсії та прийнятті документів для визначення розміру пенсії; зобов`язання прийняти для визначення розміру пенсії довідки про заробітну плату від 27.08.2014 р. № 525 та від 22.06.2016 р. № 91/0238, видані Світлівською сільською радою Джанкойського району Автономної Республіки Крим.
Постановою Маньківського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року  позовні вимоги залишено без задоволення.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року постанову Маньківського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року в частині відмови у задоволення позовних вимог про визнання нечинним рішення про відмову у перерахунку пенсії скасовано.
В цій частині прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено  частково.
Визнано протиправною відмову Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області у здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 на підставі заяви від 29 вересня 2016 року.
Зобов`язано Уманське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії із розрахунку заробітної плати отриманої в період 1985 - 1989 років на підставі особових рахунків, наявних в матеріалах пенсійної справи з 01 жовтня 2016 року.
В іншій частині постанову Маньківського районного суду Черкаської області від 12 січня 2017 року залишено  без змін.
Не погоджуючись з  постановою суду апеляційної інстанції, відповідач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
Касаційну скаргу обґрунтовано тим, що довідка про заробітну плату видана органом, який створено на тимчасово окупованій території, відтак цей документ є недійсним і не створює правових наслідків відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України». Вказує, що Республіка Крим не є адміністративно-територіальною   одиницею України, відтак подані позивачем довідки, видані на непідконтрольній Україні території не можуть враховуватись.
В запереченнях на касаційну скаргу позивач  просить відмовити в її задоволенні, а судові рішення залишити в силі.
Ухвалою Вищого адміністративного суду України  від 28 квітня 2017 року відкрито касаційне провадження.
Справу передано до Верховного Суду.
Заслухавши суддю-доповідача,  дослідивши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Судами встановлено, що  16.06.2015   ОСОБА_1  призначено пенсію за віком.
При призначенні пенсії було визначено її розмір в сумі 1500, 00 грн. з урахуванням усього трудового стажу та розміру заробітної плати, в тому числі за період роботи із січня 1985  по грудень 1989  оператором животноводчого комплексу радгоспу «Молода Гвардія» Джанкойського району Автономної Республіки Крим, на підставі довідки Світлівської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим від 27.08.2014 р. № 525, яка завірена підписом посадової особи та скріплена гербовою печаткою Світлівської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим.
Проте пенсія позивачу нараховується та виплачується в розмірі 1293, 00 грн.
29.09.2016  позивач звернулась до відповідача за роз`ясненнями причин зменшення розміру пенсії.
Листом від 07.10.2016 № 12428/08 відповідач повідомив позивача, що будь-які запити, звернення, довідки чи інші документи, підготовлені або видані органами фонду з територій, які не підконтрольні українській владі, не підлягають реєстрації та виконанню.
Аналогічно, листом від 10.11.2016  № 14352/03 відповідач повідомив позивача, що довідка Світлівської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим від 27.08.2014 р. № 525 видана після анексії Криму у березні 2014 року, а тому врахувати її для обчислення пенсій неможливо.
Вважаючи дії позивача протиправними, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції  виходив з того, що  довідка Світлівської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим від 27.08.2014 р. № 525 видана після анексії Криму у березні 2014 року є документом, виданим органом, утвореним не у відповідності до Конституції та законів України, тому не може слугувати належним доказом розміру заробітної плати.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та задовольняючи позовні вимоги, апеляційний суд   виходив з того, що  надані позивачем об`єднаному управлінню ПФУ довідки про заробітну плату підтверджують в повній мірі розмір заробітної плати позивача та її виплату в період щодо якого виник спір, видача довідки  на непідконтрольній території  не може бути підставою для порушення права позивача на пенсійне забепезпечення.
Дослідивши спірні правовідносини, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до п. 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій затвердженого постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), при прийманні документів орган, що призначає пенсію перевіряє зміст і належне оформлення наданих документів.
Згідно п. 3 ч. 2.1 Порядку № 22-1 для підтвердження заробітної плати відділом персоніфікованого обліку надаються індивідуальні відомості про застраховану особу за період з 01 липня 2000 року.
За бажанням пенсіонера у період до 01 січня 2016 року ним може подаватись довідка про заробітну плату (дохід) до 01 липня 2000 року (додаток 1) із зазначенням у ній назв первинних документів, на підставі яких її видано, їх місцезнаходження та адреси, за якою можливо провести перевірку відповідності змісту довідки первинним документам.
Відповідно до п. 2.10 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого Постановою Правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1, довідка про заробітну плату (дохід) особи видається на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працював померлий годувальник або особа, яка звертається за пенсією. Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
У випадках, коли архівні установи не мають можливості видати довідку за встановленою формою з розшифровкою виплачених сум за видами заробітку, вони можуть видавати довідки, що відповідають даним, наявним в архівних фондах, без додержання цієї форми.
Відомості про дохід особи підтверджуються на підставі відповідних довідок, виданих на підставі особових рахунків, платіжних відомостей та інших документів про нараховану та сплачену заробітну плату підприємством, установою чи організацією, де працювала особа, яка звертається за пенсією.
Якщо такі підприємства, установи, організації ліквідовані або припинили своє існування з інших причин, то довідки про заробітну плату видаються правонаступником цих підприємств, установ чи організацій або архівними установами.
Так позивачем відповідачу була надана архівна довідка Світлівської сільської ради Джанкойського району Автономної Республіки Крим від 27.08.2014 р. № 525. Вказана довідка видана на підставі особових  рахунків за 1985 - 1989 років.
В свою чергу, факт роботи позивача з 1985 по 1989 роки в радгоспі «Молода Гвардія» підтверджується копією трудової книжки, що наявна в матеріалах справи та дійсність якої не ставиться під сумнів відповідачем. В матеріалах справи наявні особові рахунки, в яких відображаються відомості про отримуваний позивачем дохід у 1985-1989 роках.
Єдиною підставою для відмови у прийнятті спірної довідки є факт її видачі  Світлівською сільською радою Джанкойського району Республіки Крим, тобто органом, що не створений відповідно до Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території  України». 
Колегія суддів щодо спірного питання зазначає, що відповідно до пункту 1 частини першої   статті 3 Закону «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України»  № 1207-VII  тимчасово      окупованою територією визначено сухопутну територію Автономної Республіки Крим та міста Севастополя, внутрішні води України цих територій.
Згідно з частинами першою та другою   статті 4 Закону № 1207-VII   на тимчасово окупованій території на строк дії цього   Закону поширюється особливий правовий режим перетину меж тимчасово окупованої території, вчинення правочинів, проведення виборів та референдумів, реалізації інших прав і свобод людини і громадянина. Правовий режим тимчасово окупованої території передбачає особливий порядок забезпечення прав і свобод громадян України, які проживають на тимчасово окупованій території.
На підставі частини першої   статті 17 Закону № 1207-VII   передбачено, що у разі порушення положень цього   Закону   державні органи України застосовують механізми, передбачені   Законами України   та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна.
Згідно із   статтею 18 Закону № 1207-VII   громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених   Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та прав на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території.
Правовий статус органів та посадових осіб, які діють на території України та створені і проводять свою діяльність не у відповідності із законодавством України, визначено, зокрема,   Законом № 1207-VII.
Згідно із частинами першою - третьою   статті 9 Закону № 1207-VII   передбачено, що державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до   Конституції   та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.
Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків.
Разом з цим, колегія суддів вважає необхідним зазначити, що у 1971 році Міжнародний суд Організації Об`єднаних Націй (далі - ООН) у документі «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначив, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів».
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) розвиває цей принцип у своїй практиці. Наприклад, у справах «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45), «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016). "Зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного, - вважають судді ЄСПЛ, - Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать».
При цьому, на думку колегії суддів, у виняткових випадках, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу.
При цьому, колегія судів також вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та ЄСПЛ, в контексті оцінки документів, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки не прийняття їх призведе до порушень та обмежень прав позивача на соціальний захист та гарантоване йому право на пенсійне забезпечення.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду апеляційної інстанції  приходить до висновку, про протиправність відмови позивача щодо неврахування при призначенні пенсії первинних документів, доданих позивачем до заяви про призначення пенсії у вигляді особових рахунків.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Доводи, які містяться в касаційній скарзі, висновків суду апеляційної інстанції та обставин справи не спростовують.
Керуючись статтями 345, 350, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Уманського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області залишити без задоволення.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 06 квітня 2017 року залишити без змін.  
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                         А.Ю. Бучик

Судді                                                                                                     А.І. Рибачук

                                                                                                              Л.В. Тацій