ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 р.	Справа № 520/7492/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Сіренко О.І.,
Суддів: Кононенко З.О. ,  Калиновського В.А. ,
за участю секретаря судового засідання  Ковальчук А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Тітов О.М., повний текст складено 24.09.19 року по справі № 520/7492/19
за позовом           ОСОБА_1      
до         Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області                    
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області, в якому просив суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення - рішення від 27.06.2019 р. № 105826-5306-2023 щодо нарахування суми податкового зобов`язання за платежем: оренда плата з фізичних осіб 18010900, податковий період 2019 р., сума податкового зобов`язання 3028,66 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що податковий орган під час прийняття спірних податкових повідомлень-рішень невірно визначив розмір земельного податку, оскільки земельна ділянка, на яку контролюючим органом було нараховано податок, йому не належать та не використовуються, а відтак відсутній обов`язок зі сплати земельного податку з фізичних осіб.
24 вересня 2019 року рішенням Харківського окружного адміністративного суду задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії.
В апеляційній скарзі відповідач просив рішення суду першої інстанції скасувати, прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказав на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання, невідповідність  висновків суду обставинам справи. Зазначив, що відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, час формування 16.08.2019 року, в якому за кадастровим номером 6321782500:02:001:0005 земельна ділянка площею 0,15 га зареєстровано право оренди за ОСОБА_1 ; просив суд скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Позивач у надісланому відзиві  з викладених підстав, проти вимог апеляційної скарги заперечував, просив суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення першої інстанції без змін.
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України, у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду справи, 19.08.2005 року укладений договір оренди земельної ділянки між ОСОБА_1 та Зміївською районною державною адміністрацією, що зареєстрований 02.03.2006 року у Зміївському районному відділі Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за № 040669100001 (а.с. 14-19).
Цільове призначення земельної ділянки - для обслуговування АЗС, загальна площа - 0,15 га.
На вказаній земельній ділянці збудована нежитлова будівля (стаціонарна АЗС), загальна площа 16,2 кв. м., що включає: операторна літ. А-1, вбиральня літ. Б., літній душ літ. В, навіс літ. Г, ємкість №1, огорожа №2.
11 грудня 2014 року позивач відчужив належну йому нежитлову будівлю (стаціонарну АЗС), яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11.12.2014 року (а.с. 21, 22).
Перехід права власності на вказану нежитлову будівлю до покупців ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою (а.с. 24).
Після відчуження стаціонарної АЗС, 02 березня 2015 року позивач з письмовою заявою звернувся до Харківської обласної державної адміністрації з питання припинення права користування вказаною земельною ділянкою.
24 березня 2015 року директор юридичного департаменту Харківської обласної державної адміністрації направив лист, яким ОСОБА_1 роз`яснено про необхідність подання документів про відсутність заборгованості по орендній платі за земельну ділянку та документу, який підтверджує набуття іншою особою права власності на нерухоме майно, яке розташоване на орендованій земельній ділянці.
На виконання вказаного листа позивач 12 квітня 2018 року цінним листом з описом направив на адресу Харківської обласної державної адміністрації заяву про припинення права користування земельною ділянкою та надав копії необхідних документів.
В травні 2018 року позивач отримав лист за підписом в.о. начальника Головного управління Держгеокадастру у Харківській області віл 04.05.2018 року за вих. № 32-20-10-3514/0/19-18, в якому йому було запропоновано для підготовки розпорядження голови обласної державної адміністрації про припинення права оренди земельної ділянки додатково надати Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (кадастровий номер 6321782500:02:001:0005) та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права (право оренди земельної ділянки, кадастровий номер 6321782500:02:001:0005).
25 травня 2018 року позивач направив до Головного управління Держгеокадастру у Харківській обдаси оригінал Витяту з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (кадастровий номер 6321782500:02:001:0005 та інформаційну довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна (номер довідки 124649545), копія листа з копією опису вкладення в цінний лист додаються.
В вересні 2018 року позивач отримав лист за підписом в.о. начальника ГУ Держтеокадастру у Харківській області від 13.09.2018 року від 13 вересня 2018 року за вих. № Ш-1010/0/10-1436/0/21-18, в якому ОСОБА_1 повідомляється, що юридичним департаментом Харківської обласної державної адміністрації звернуто увагу на невідповідність Витягу з Державного земельного кадастру № НВ-6306022562018 віх 22 травня 2018 року вимогам додатку №47 Порядку ведення Державного земельного кадастру, затвердженого постановою КМУ від 17.10.2012 року № 1051, а саме помилково зазначення в Державному реєстрі прав на нерухоме майно власника земельної ділянки кадастровий номер 6321782500:02:001:0005 Зміївської районної державної адміністрації, тому зміна власника зазначеної земельної ділянки у Витязі з державного земельного кадастру можлива лише після внесення змін у Державному реєстрі речових прав па нерухоме майно у встановленому законом порядку.
18 липня 2019 року в Харківському управління ГУ ДФС у Харківській області позивачу вручено податкове повідомлення - рішення від 27 червня 2019 року № 105826-5306-2023 про суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб 18010900 за 2019 рік (податковий період) в сумі 3028, 66 грн. (а.с. 13)
04 жовтня 2018 року позивач направив на адресу Головного управління Державної фіскальної служби у Харківській області повідомлення про заміну сторони в зобов`язанні - договорі оренди земельної ділянки від 19.08.2005 року в зв`язку з продажем нежитлової будівлі та повідомив про відсутність у нього зобов`язання щодо сплати орендної плати щодо цієї земельної ділянки.
В грудні 2018 року позивач отримав лист від ГУ ДФС у Харківській області від 10.12.2018 року, в якому повідомляється, що в зв`язку з відсутністю в Державному реєстрі прав на нерухоме майно інформації про припинення іншого речового права ОСОБА_1 , відсутні законні підстави щодо скасування нарахованих зобов`язань по орендній платі за землю.
18 липня 2019 року в Харківському управління ГУ ДФС у Харківській області позивачу вручено податкове повідомлення - рішення від 27 червня 2019 року № 105826-5306-2023 про суму податкового зобов`язання за платежем орендна плата з фізичних осіб 18010900 за 2019 рік (податковий період) в сумі 3028, 66 грн. (а.с. 13).
Не погодившись із прийнятим податковим повідомленням-рішенням позивач звернувся до суду  з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не взмозі використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням, оскільки фактичними користувачами є треті особи, а також, що позивач вжив необхідних заходів щодо припинення права користування земельною ділянкою.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією  України, Податковим кодексом України, що регулює відносини, котрі виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, визначає вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.  
Відповідно до пункту 14.1 статті 14 Податкового кодексу України:
 земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі - податок для цілей розділу XII цього Кодексу) (підпункт 14.1.72);
землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73);
 земельна ділянка - частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, цільовим (господарським) призначенням та з визначеними щодо неї правами (підпункт 14.1.74);
плата за землю - обов`язковий платіж у складі податку на майно, що справляється у формі земельного податку або орендної плати за земельні ділянки державної і комунальної власності (підпункт 14.1.147).
Згідно з пункту 269.1 статті 269 Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України) платниками податку (плати за землю) є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв), та землекористувачі.
Стаття 270 ПК України закріплює, що об`єктами оподаткування земельним податком є: земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні; земельні частки (паї), які перебувають у власності.
Положеннями підпунктів 271.1.1, 271.1.2 пункту 271.1 статті 271 ПК України визначено, що базою оподаткування є: нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до порядку, встановленого цим розділом; площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено.
За змістом пункту 286.1 статті 286 Податкового кодексу України закріплено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру.
Пунктом 287.1 статті 287 ПК України передбачено, що власники землі та землекористувачі сплачують плату за землю з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою.
Пунктом 287.6 статті 287 Податкового кодексу України встановлено, що при переході права власності на будівлю, споруду (їх частину) податок за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), з урахуванням прибудинкової території сплачується на загальних підставах з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Тобто, фізична особа-власник нежилого приміщення (його частини) є платником земельного податку з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Згідно з пунктом 287.8 статті 287 ПК України власник нежилого приміщення (його частини) у багатоквартирному жилому будинку сплачує до бюджету податок за площі під такими приміщеннями (їх частинами) з урахуванням пропорційної частки прибудинкової території з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно.
Відповідно до пункту 286.6 статті 286 ПК України за земельну ділянку, на якій розташована будівля, що перебуває у спільній власності кількох юридичних або фізичних осіб, податок нараховується з урахуванням прибудинкової території кожному з таких осіб:
1) у рівних частинах - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності кількох осіб, але не поділена в натурі, або одній з таких осіб-власників, визначеній за їх згодою, якщо інше не встановлено судом;
2) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній частковій власності;
3) пропорційно належній частці кожної особи - якщо будівля перебуває у спільній сумісній власності і поділена в натурі.
Пунктом 286.1 статті 286 ПК України передбачено, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до абзацу 1 пункту 286.5 статті 286 ПК України нарахування фізичним особам сум податку проводиться контролюючими органами, які видають платникові до 1 липня поточного року податкове повідомлення-рішення про внесення податку за формою, встановленою у порядку визначеному статтею 58 цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 14.1.42 пункту 14.1 статті 14 ПК України дані державного земельного кадастру - сукупність відомостей і документів про місце розташування та правовий режим земельних ділянок, їх оцінку, класифікацію земель, кількісну та якісну характеристики, розподіл серед власників землі та землекористувачів, підготовлених відповідно до закону.
В підпункті 14.1.72 пункту 14.1 статті 14 ПК України зазначено, що земельний податок - обов`язковий платіж, що справляється з власників земельних ділянок та земельних часток (паїв), а також постійних землекористувачів (далі -  податок для цілей розділу XII цього Кодексу).
Землекористувачі - юридичні та фізичні особи (резиденти і нерезиденти), яким відповідно до закону надані у користування земельні ділянки державної та комунальної власності, у тому числі на умовах оренди (підпункт 14.1.73. пункту 14.1 статті 14 ПК України).
Таким чином, для цілей оподаткування земельним податком особа повинна мати статус землевласника/землекористувача, набутого в порядку, встановленому Земельним кодексом України.
Відповідно до частин 1, 2 статті 120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.
Статтями 125, 126 Земельного кодексу України встановлено, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, яка оформляється відповідно до Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Відповідно до ч.1 ст.377 Цивільного кодексу України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Аналіз зазначених норм права дає можливість визначити, хто саме є платником земельного податку, що є об`єктом оподаткування, з якого моменту виникає (набувається, переходить) обов`язок сплати цього податку, подію (явище), з якою припиняється його сплата, умови та підстави сплати цього платежу у разі вчинення правочинів із земельною ділянкою чи будівлею (її частиною), які на ній розташовані.
Зокрема, в розумінні зазначених норм обов`язок зі сплати земельного податку для фізичної особи - власника чи користувача земельної ділянки залишається незмінним незалежно від реалізації цією особою певних наданих їй правомочностей, як-от набуття нею статусу суб`єкта господарювання, діяльність якого пов`язана з використанням земельної ділянки або без такого.
Так, вказаними нормами чітко встановлено, що до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності або право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені.
При цьому, приписи пункту 286.1  статті  286 Податкового кодексу України  визначають, що підставою для нарахування земельного податку є дані державного земельного кадастру. Центральні органи виконавчої влади, що реалізують державну політику у сфері земельних відносин та у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно у сфері будівництва щомісяця, але не пізніше 10 числа наступного місяця, а також за запитом відповідного контролюючого органу за місцезнаходженням земельної ділянки подають інформацію, необхідну для обчислення і справляння плати за землю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, позивач був власником нежитлових будівель та споруд, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.
На підставі договору купівлі - продажу будівель і споруд від 11.12.2014 року стаціонарна АЗС продана ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , про що внесено дані до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Згідно з пунктом абз. 3 п. 1.2. вищеназваного Договору вказано, що нежитлова будівля розташована на земельній ділянці, загальною площею: 0,1500 га, цільове призначення земельної ділянки для розміщення та експлуатації будівель і споруд додаткових транспортних послуг та допоміжних операцій, землі промисловості, транспорту, зв`язку, енергетики, оборони, та іншого призначення (обслуговування АЗС).
У п. 4.13 Договору купівлі-продажу вказано, що покупець в порядку і на умовах, визначених в статті 377 Цивільного кодексу України набуває права користування земельною ділянкою, на якій розташовано будівлі і споруди.
Зазначена земельна ділянка використовувалася продавцем на підставі договору оренди земельної ділянки від 19.08.2005 року між ОСОБА_1 та Зміївською районною державною адміністрацією, що зареєстрований 02.03.2006 року у Зміївському районному відділі Харківської регіональної філії державного підприємства «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» за №040669100001.
Так, платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, які зобов`язані сплачувати земельний податок за земельні ділянки, що перебувають у їх власності або користуванні. Обов`язок сплачувати земельний податок виникає у власників земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачів з дня виникнення права власності або права користування земельною ділянкою. У власника будівлі, споруди (їх частини) обов`язок зі сплати земельного податку за земельні ділянки, на яких розташовані такі будівлі, споруди (їх частини), виникає з дати державної реєстрації права власності на таку земельну ділянку. Водночас у разі набуття права власності на нерухоме майно - нежитлові приміщення (нежитлові будівлі), що розміщені на землі, та не оформлення права власності або права користування на таку земельну ділянку обов`язок зі сплати податку за землю виникає з дати державної реєстрації права власності на нерухоме майно - нежитлове приміщення, що розміщено на цій землі, адже якщо фізична особа набула право власності на будівлю або його частину, що розташовані на земельній ділянці, то до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Користувач має сплачувати земельний податок за фактичне використання землі. 
Аналогічна правова позиція викладена в  постанові Верховного Суду  від 28.05.2019 року по справі 816/352/17, яка в силу приписів ч.5 ст.242 КАС України враховується судом апеляційної інстанції.
Так, цільове призначення земельної ділянки - обслуговування АЗС. Стаціонарна АЗС була відчужена позивачем у власність третіх осіб. Покупцям роз`яснено положення ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 Цивільного кодексу України, що до набувачів будівлі (споруди) АЗС переходять права користування земельною ділянкою, а отже і обов`язки зі сплати податків та обов`язкових платежів пов`язаних з користуванням.
Таким чином, колегія суддів не вбачає у позивача обов`язку сплачувати орендну плату за користування земельною ділянкою, яка вже була ним відчежена.
Згідно з частиною 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
З огляду на зазначене, вимоги ч. 2   ст. 2 КАС України, колегія суддів дійшла висновку, що, у спірних правовідносинах відповідач діяв не на підставі, не в межах повноважень та не у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З огляду на встановлені у справі фактичні обставини та досліджені докази, колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено правомірності податкового повідомлення - рішення від 27.06.2019 р. № 105826-5306-2023 щодо нарахування суми податкового зобов`язання за платежем: оренда плата з фізичних осіб 18010900, податковий період 2019 р., сума податкового зобов`язання 3028,66 грн.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що податкове повідомлення - рішення від 27.06.2019 р. №105826-5306-2023 щодо нарахування суми податкового зобов`язання за платежем: оренда плата з фізичних осіб 18010900, податковий період 2019 р., сума податкового зобов`язання 3028,66 грн. є протиправним та підлягає скасуванню.
Посилання апелянта на те, що інформація про припинення іншого речового права позивачем в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутня, а тому у позивача наявний обов`язок щодо сплати податку, колегія судів вважає безпідставними  з огляду на положення статті 120 Земельного кодексу України, а також повідомлення позивачем відповідними заявами про продаж нежитлової будівлі та припинення права власності.
За змістом п. 30. Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaariv. Finland" від 27 вересня 2001 р., рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Однак, згідно з п. 29 Рішення Європейського Суду з прав людини у справі "RuizTorijav. Spain" від 9 грудня 1994 р., статтю 6 п. 1 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 242 КАС України, рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч. 1 ст. 242 КАС України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог апелянта, позивача у справі.
Згідно ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, колегія суддів, погоджуючись з висновками суду першої інстанції та вважає, що суд дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених вище підстав, висновків суду не спростовують.
Керуючись ст. ст. 242, 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби України у Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 24.09.2019 року по справі № 520/7492/19 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України. 

Головуючий суддя 	(підпис)	О.І. Сіренко	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.О. Кононенко    В.А. Калиновський   	
Повний текст постанови складено  02.03.2020 року