ПОСТАНОВА
Іменем України

14 січня 2020 року 
Київ
справа №804/12548/14
касаційне провадження №К/9901/5657/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бившевої Л.І.,
суддів: Шипуліної Т.М.,  Хохуляка В.В., 
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами касаційну скаргу Дніпродзержинської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області (далі - Інспекція) на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2014 (суддя - Юрков Е.О.) та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2015 (головуючий суддя - Мельник О.В., судді - Нагорна Л.М., Юхименко О.В.) у справі за позовом Приватного підприємства «Дніпрокомплект» (далі - Підприємство) до Дніпродзержинської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ Міндоходів у Дніпропетровській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

У серпні 2014 року Підприємство звернулось до суду з позовом до Інспекції, у якому просило: визнати протиправними дії Інспекції щодо коригування показників податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість  у АІС співставлення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань у розрізі контрагентів за період з 01.10.2011 по 31.12.2012 на підставі акту перевірки від 16.01.2014 № 79/1/04-03-22-021-08/25018797; зобов`язати Інспекцію відновити показники у АІС співставлення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань у розрізі контрагентів за період з 01.10.2011 по 31.12.2012.
На обґрунтування зазначених позовних вимог Підприємство посилалось на те, що показники податкового кредиту та податкових зобов`язань конкретного платника податків, які відображаються в інформаційних базах податкових органів, формуються на підставі показників поданих таким платником податкових декларацій з податку на додану вартість з відповідними додатками і повинні їм відповідати, тоді як самостійна зміна (коригування) податковим органом у АІС співставлення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань у розрізі контрагентів показників податкової звітності з податку на додану вартість на підставі акта від 16.01.2014 № 79/1/04-03-22-021-08/25018797 без прийняття податкового повідомлення-рішення та без зміни цих показників самим платником податку шляхом подання уточнюючих декларацій (розрахунків) порушує права та інтереси Підприємства, а також його контрагентів.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 30.09.2014, залишеною без змін ухвалою Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2015, позов задовольнив: визнав протиправними дії Інспекції щодо коригування показників податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість Підприємства у АІС співставлення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань у розрізі контрагентів за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, що було здійснено на підставі акту перевірки від 16.01.2014 № 79/1/04-03-22-021-08/25018797; зобов`язав Інспекцію відновити показники податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість Підприємства у АІС співставлення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань у розрізі контрагентів за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, що було здійснено на підставі акту перевірки від 16.01.2014 № 79/1/04-03-22-021-08/25018797.
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій мотивовані тим, що висновки, викладені в акті перевірки від 16.01.2014 № 79/1/04-03-22-021-08/25018797 є безпідставними та спростовуються наданими Підприємством первинними бухгалтерськими документами, які не містять дефектів форми та змісту, а коригування Інспекцією в АІС «Податковий блок» та її підсистемах показників податкових зобов`язань та податкового кредиту з податку на додану вартість Підприємства по взаємовідносинах з ПП «Селтик» та ТОВ «МЗУ» на підставі зазначеного акта перевірки без прийняття податкового повідомлення-рішення та без зміни цих показників самим Підприємством шляхом подання уточнюючих декларацій (розрахунків) є протиправними.
Інспекція подала до Вищого адміністративного суду України касаційну скаргу на зазначені судові рішення, у якій посилаючись на неправильність (неповноту) дослідження доказів і встановлення обставин у справі та застосування норм права, просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 
В обґрунтування вимог касаційної скарги Інспекція посилається на те, що контролюючі органи не змінюють/не коригують даних податкової звітності платників податків. Такі дані містяться в інформаційних базах, що самостійно відображені платниками податків в податковій звітності. Поряд з цим, в інформаційних базах міститься інформація контролюючих органів щодо результатів податкового контролю даних податкової звітності платника податків. При цьому, дані податкової звітності платника податків є даними платника податків, а результати податкового контролю - є даними контролюючого органу. Отже, дії контролюючого органу по відображенню в інформаційних базах результатів податкового контролю є лише збиранням податкової інформації, що фіксується в акті перевірки, та не порушують прав платника податків.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15.05.2015 відкрив касаційне провадження за касаційною скаргою Інспекції та витребував матеріали справи із суду першої інстанції.
Підприємство не скористалось своїм процесуальним правом на подання відзиву на касаційну скаргу Інспекції.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду ухвалою від 18.11.2019 прийняв касаційну скаргу Інспекції до провадження, закінчив підготовку справи до касаційного розгляду та визнав за можливе проведення касаційного розгляду справи у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами з 19.11.2019.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду перевірив наведені у касаційній скарзі доводи Інспекції та дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
У справі, що розглядається, суди встановили, що Інспекція провела планову виїзну документальну перевірку Підприємства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, валютного та іншого законодавства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012, результати якої оформлені актом від 16.01.2014 № 79/1/04-03-22-021-08/25018797.
Податкові повідомлення-рішення на підставі висновків вказаного акту перевірки Інспекцією не приймалися.
Згідно витягу з автоматизованої системи співставлення сум податкового кредиту та податкових зобов`язань Інспекцією до АІс «Податковий блок» було внесено інформацію, викладену в акті перевірки від 16.01.2014 № 79/1/04-03-22-021-08/25018797, щодо показників податкової звітності Підприємства за період з 01.10.2011 по 31.12.2012.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, зокрема, щодо компетенції контролюючих органів, повноважень і обов`язків їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальності за порушення податкового законодавства, урегульовані Податковим кодексом України.
У пункті 61.1 статті 61 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що податковий контроль - це система заходів, що вживаються контролюючими органами з метою контролю правильності нарахування, повноти і своєчасності сплати податків і зборів, а також дотримання законодавства з питань регулювання обігу готівки, проведення розрахункових та касових операцій, патентування, ліцензування та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи.
Способом здійснення такого контролю є, зокрема, інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів (підпункт 62.1.2 пункту 62.1 статті 62 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).
Відповідно до статті 71 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) інформаційно-аналітичне забезпечення діяльності контролюючих органів - це комплекс заходів щодо збору, опрацювання та використання інформації, необхідної для виконання покладених на контролюючі органи функцій.
Згідно з приписами підпункту 72.1.1 пункту 72.1 статті 72 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла: від платників податків та податкових агентів, зокрема інформація: що міститься в податкових деклараціях, розрахунках, інших звітних документах;  що міститься у наданих великими платниками податків в електронній формі копіях документів з обліку доходів, витрат та інших показників, пов`язаних із визначенням об`єктів оподаткування (податкових зобов`язань), первинних документах, які ведуться в електронній формі, регістрах бухгалтерського обліку, фінансовій звітності, інших документах, пов`язаних з обчисленням та сплатою податків і зборів; про фінансово-господарські операції платників податків. 
У пункті 74.1 статті 74 Податкового кодексу України (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) зазначено, що податкова інформація, зібрана відповідно до цього Кодексу, може зберігатися та опрацьовуватися в інформаційних базах контролюючих органів або безпосередньо посадовими (службовими) особами контролюючих органів.
Отже, висновки, викладені в акті перевірки, є відображенням дій податкових інспекторів, не породжують правових наслідків для платника податків і, відповідно, такий акт не порушує прав останнього. 
Включення суб`єктом владних повноважень до бази даних інформації про таку перевірку не створює жодних перешкод для діяльності платника податку. 
Виходячи із системного тлумачення статей 71, 72, 74 Податкового кодексу України Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов такого правового висновку: для інформаційно-аналітичного забезпечення діяльності контролюючого органу використовується інформація, що надійшла за результатами податкового контролю і не може бути виключена з баз даних, якщо дії зі здійснення такого контролю не визнані протиправними в установленому порядку. Враховуючи зазначене, виключення з бази даних інформації, внесеної на підставі акта перевірки, є необґрунтованим.
За таких обставин, висновки судів першої та апеляційної інстанції про наявність підстав для задоволення позовних вимог не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права, що призвело до ухвалення рішень, які не відповідають закону. 

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до частин першої, третьої статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України (у редакції, чинній з 15.12.2017) підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню. 
З огляду на викладене, касаційна скарга Інспекції підлягає задоволенню, а постанова  Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2014 та ухвала Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2015 підлягають скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Керуючись п.3 ч.1 ст. 349, ст. 351, ч.ч. 1, 5 ст. 355, ст.ст. 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, -

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Дніпродзержинської об`єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Дніпропетровській області задовольнити.
Постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 30.09.2014 та ухвалу Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 01.04.2015 скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

Л.І. Бившева
Т.М. Шипуліна 
 В.В. Хохуляк ,
Судді Верховного Суду