ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/15178/18                                                                    Суддя (судді) першої інстанції: Головань О.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  20 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Єгорової Н.М.,
суддів                    - Парінова А.Б., Федотова І.В.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії, -
                                                        ВСТАНОВИЛА:
У вересні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві, в якому просила суд: 
- визнати протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо здійснення ОСОБА_1 перерахунку пенсії державного службовця у розмірі 80% її заробітної плати, з урахуванням у складі заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань та індексації заробітної плати, зазначених у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 28 квітня 2017 року № 19.1-27/99-17, № 19.1-27/100-17, виданих Державною службою статистики України, шляхом їх ділення на показник 60 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" та відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити ОСОБА_1 перерахунок пенсії державного службовця у розмірі 80% її заробітної плати, з урахуванням у складі заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань та індексації заробітної плати, зазначених у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 28 квітня 2017 року № 19.1-27/99-17, № 19.1-27/100-17, виданих Державною службою статистики України, шляхом їх ділення на показник 24 згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" та відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року, починаючи з 14 грудня 2016 року з урахуванням раніше проведених виплат. 
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до чинного на момент виникнення спірних правовідносин законодавства середньомісячна сума виплат визначається за будь-які 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією. Наголосив, що підстав для застосування інших положень законодавства для визначення розміру пенсії позивача у відповідача не було, зокрема, постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" в редакції станом на 2011-2013 роки, у відповідача не було, оскільки ним застосовано і мало застосовуватися законодавством станом на час проведення розрахунку пенсії.
Не погоджуючись із прийнятим судовим рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його а прийняти нове, яким позовні вимоги задовольнити повністю. В обґрунтування своєї позиції зазначає, що до правовідносин щодо визначення розміру пенсії має застосовуватися положення постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2000 року № 865 "Про деякі питання вдосконалення визначення розмірів заробітку для обчислення пенсії" в редакції станом на 2011-2013 р., згідно якої передбачалося, що розмір виплат (крім посадових окладів, надбавок за ранг або кваліфікаційні класи, класний чин або спеціальні звання, вислугу років), що включаються в заробіток для обчислення пенсії відповідно до Закону України "Про державну службу", визначається за вибором того, хто звернувся за пенсією, за останні 24 календарні місяці роботи, яка дає право на даний вид пенсії, підряд перед зверненням за пенсією або за будь-які 60 календарних місяців такої роботи підряд перед зверненням за пенсією незалежно від наявності перерв протягом цього періоду на даній роботі. Підкреслює, що середньомісячна сума зазначених виплат за 24 або 60 календарних місяців визначається шляхом ділення загальної суми цих виплат за 24 календарні місяці роботи підряд перед зверненням за пенсією чи за 60 календарних місяців роботи підряд відповідно на 24 або на 60. 
У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФ у м. Києві просить відмовити в її задоволенні у повному обсязі. При цьому зазначає, що відповідачем здійснено перерахунок пенсії позивачу на підставі чинного законодавства та відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року, а тому позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції - скасувати, закривши провадження у справі, виходячи з наступного. 
Як вбачається з матеріалів справи та було встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві та отримує пенсію згідно Закону України "Про державну службу".
Крім того, 16 травня 2017 року ОСОБА_1 звернулася до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві з заявою про перерахунок пенсії за віком з врахуванням інших виплат згідно довідок Державної служби статистики України про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 28 квітня 2017 року № 19.1-27/99-17, № 19.1-27/100-17.
Однак, листом від 23 травня 2017 року № 29641/06 відмовлено в задоволенні вимог позивача з тих підстав, що скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким пенсії призначаються відповідно до Закону України "Про державну службу".
Не погоджуючись із вказаною відмовою, позивач звернулася до Оболонського районного суду м. Києва із позовом до Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання дій Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в м. Києві щодо відмови їй у перерахунку пенсії; зобов`язання Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду в м. Києві перерахувати та виплатити пенсію відповідно до Закону України "Про державну службу" у розмірі 80% від розміру заробітної плати, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань та індексації заробітної плати, зазначених у довідках Державної служби статистики України про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 28 квітня 2017 року № 19.1-27/99-17, № 19.1-27/100-17, починаючи з 14 грудня 2016 року.
Постановою Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у справі №756/8144/17, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року, позов задоволено частково: визнано протиправними дії Центрального об`єднаного управління Пенсійного фонду України в місті Києві щодо відмови ОСОБА_1 у здійсненні перерахунку призначеної їй пенсії державного службовця у розмірі 80% її заробітної плати, з урахуванням у складі заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомогу на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, зазначених у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 28 квітня 2017 року №19.1-27/99-17, №19.1-27/100-17, виданих Державною службою статистики України; зобов`язано Центральне об`єднане управління Пенсійного фонду України в м. Києві здійснити перерахунок та виплату пенсії державного службовця, призначеної ОСОБА_1 у розмірі 80% її заробітної плати, з урахуванням у складі заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомогу на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, зазначених у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 28 квітня 2017 року №19.1-27/99-17, №19.1-27/100-17, виданих Державною службою статистики України, починаючи з 14 грудня 2016 року, з урахуванням здійснених виплат. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Разом з тим, при здійсненні перерахунку пенсії Центральним об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в м. Києві при визначенні середньомісячного заробітку для обчислення пенсії сума "інших виплат" була розділена на 60 місяців.
На підставі встановлених вище обставин, суд першої інстанції прийшов до висновку, що відповідачем правомірно на виконання положення аб. 3 ч. 4 Порядку № 622 і було обчислено середньомісячний заробіток позивача для обчислення пенсії суми "інші виплати" за 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією.
Разом з тим, розглядаючи даний спір по суті, суд першої інстанції не врахував наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Згідно ч. 2 ст. 372 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання.
Положеннями ст. 382 КАС України визначаються спеціальні способи судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах, до яких належать, зокрема, зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення, накладення штрафу за невиконання судового рішення тощо.
Крім того, приписами ч. 1 ст. 383 КАС України передбачено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень - відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, процесуальним законом встановлено порядок виконання судових рішень в адміністративних справах та визначено певну послідовність дій, які необхідно вчинити для того, щоб зобов`язати відповідача належним чином виконати рішення суду.
У постанові від 22 серпня 2019 року у справі № 522/10140/17 Верховний Суд підкреслив, що зазначені правові норми КАС України (зміст яких фактично не змінився після 15 грудня 2017 року), мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Наявність у КАС України спеціальних норм, спрямованих на забезпечення належного виконання судового рішення, виключає можливість застосування загального судового порядку захисту прав та інтересів стягувача шляхом подання позову. Судовий контроль за виконанням судового рішення здійснюється в порядку, передбаченому КАС України, який не передбачає можливості подання окремого позову, предметом якого є спонукання відповідача до виконання судового рішення.
Як було встановлено судом першої інстанції, за своєю суттю даний спір виник у зв`язку з протиправним невиконанням відповідачем, на думку позивача, постанови Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у справі № 756/8144/17, залишеної без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 05 грудня 2017 року, що виявилося в обчисленні середньомісячного заробітку для обчислення пенсії суми "інші виплати" за 60 календарних місяців роботи на посаді державної служби підряд перед зверненням за пенсією. При цьому, спір щодо наявності у права на перерахунок пенсії державного службовця у розмірі 80% її заробітної плати, з урахуванням у складі заробітної плати для обчислення пенсії матеріальної допомоги на оздоровлення, матеріальної допомогу на вирішення соціально-побутових питань та індексації заробітної плати, зазначених у довідках про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця від 28 квітня 2017 року №19.1-27/99-17, №19.1-27/100-17, виданих Державною службою статистики України вже вирішений. Отже, той факт, що позивач вважає протиправним застосування відповідачем при перерахунку пенсії аб. 3 ч. 4 Порядку № 622 не свідчить про те, що між даними сторонами виник новий спір.
Відповідно до ст. 129-1 Конституції України судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Отже, судове рішення виконується безпосередньо і для його виконання не вимагається ухвалення будь-яких інших, додаткових судових рішень.
З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що обраний позивачем спосіб захисту не усуває юридичний конфлікт та не відповідає об`єкту порушеного права, а тому в такий спосіб неможливо захистити чи відновити право у разі визнання його судом порушеним. При розгляді позовних вимог позивача стосовно невиконання окремого судового рішення в іншій справі, суд не може зобов`язувати виконувати рішення суду шляхом ухвалення нового судового рішення, оскільки виконання судового рішення являє собою завершальну стадію судового провадження.
Аналогічна за змістом правова позиція висловлена в постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 686/23317/13-а, від 06 лютого 2019 року у справі № 816/2016/17, а також постанові Верховного Суду від 20 лютого 2019 року у справі № 806/2143/15.
Як вже було неодноразово підкреслено вище, зі змісту предмету спору у цій справі вбачається, що він фактично спрямований на виконання іншого судового рішення, а саме постанови Оболонського районного суду м. Києва від 20 жовтня 2017 року у справі № 756/8144/17.
Отже, хоча ОСОБА_1 у цій справі обрала спосіб захисту шляхом подання позову про визнання протиправними дій, вчинених на виконання рішення суду, проте спірні правовідносини між сторонами вже вирішені судом та перейшли до стадії виконання судового рішення, що, в силу вже згаданих приписів ст. ст. 382, 383 КАС України пов`язує наявність підстав для встановлення судового контролю за виконанням судового рішення.
Відтак, якщо позивач вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю відповідача на виконання вищевказаного судового рішення порушувалися його права, свободи чи інтереси, то він повинен був звертатися до суду в порядку статті 383 КАС України із заявою про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності відповідача (тобто в порядку судового контролю за виконанням рішення), а не пред`являти новий адміністративний позов.
Таким чином, на переконання судової колегії, вимоги про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, які прийняті (вчинені або не вчинені) на виконання судового рішення, в окремому судовому провадженні не розглядаються, що, у свою чергу, унеможливлює здійснення по суті перегляду в апеляційному порядку оскаржуваного судового рішення із наданням оцінки доводам апеляційної скарги щодо суті спірних правовідносин.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України провадження в справі закривається, якщо є такі, що набрали законної сили, постанова чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав.
Отже, оскільки є таке, що набрало законної сили рішення суду з того самого спору і між тими самим сторонами, то наявні підстави для закриття провадження у справі згідно п. 4 ч. 1 ст. 238 КАС України, що помилково було залишено поза увагою суду першої інстанції.
Згідно п. 3 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і у відповідній частині закрити провадження у справі повністю або частково або залишити позовну заяву без розгляду повністю або частково.
Відповідно до ч. 1 ст. 319 КАС України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню повністю або частково в апеляційному порядку і провадження у справі закривається у відповідній частині з підстав, встановлених статтею 238 цього Кодексу.
За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції із закриттям провадження у справі.
Керуючись ст. ст. 238, 242-244, 250, 308, 311, 315, 319, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
          ПОСТАНОВИЛА:          
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 07 серпня 2019 року - скасувати.
Провадження у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві про визнання протиправними дій, зобов`язати вчинити дії - закрити.

Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів, з урахуванням положень ст. 329 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

          Головуючий суддя                                                                      Н.М. Єгорова
Судді                                                                                  А.Б. Парінов 
                                                                                                    І.В. Федотов