ПОСТАНОВА
Іменем України

11 лютого 2020 року 
Київ
справа №160/1866/19
адміністративне провадження №К/9901/34587/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
розглянув у попередньому судовому засіданні справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду у складі суду Турлакової Н.В. від 05 липня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду у складі судів: Шальєвої В.А., Білак С.В., Малиш Н.І. від  04 листопада 2019 року  
у справі №160/1866/19
за позовом ОСОБА_1 
до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області, 
треті особи ОСОБА_2 , Садівниче товариство "Аист"
про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії     
УСТАНОВИВ:
1. У лютому 2019 року ОСОБА_1 (далі також - позивачка) звернулася до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області (далі також - відповідач), за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, ОСОБА_2 , Садівниче товариство "Аист", в якому просила визнати протиправними дії відділу у Дніпровському районі Головного управління Держгеокадастру стосовно поширення інформації, що у відомостях Державного земельного кадастру наявна помилка в координатах поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером 1221455400:02:002:0601, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а саме помилка в геодезичних вимірах у повідомленні про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою і оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях за № 1537942286/1, зобов`язання не поширювати необґрунтовані відомості щодо земельної ділянки з кадастровим номером 1221455400:02:002:0601, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1.
2. Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року, залишеною без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від  04 листопада 2019 року, закрито провадження у справі № 160/1866/19.
3. 09 грудня 2019 року позивачкою направлено до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від    04 листопада 2019 року у справі №160/1866/19, в якій просить скасувати рішення першої та апеляційної інстанцій та направити справу до Дніпропетровського окружного адміністративного суду для продовження розгляду справи.
4. Ухвалою Верховного Суду від 21 грудня 2019 року відкрито касаційне провадження у даній справі.
5. Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12 грудня 2019 року справу передано для розгляду колегії суддів у складі: судді-доповідача Желєзного І.В., суддів Берназюка Я.О., Коваленко Н.В.
6. Судами попередніх інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 ініційовано декілька судових справ, предметом спору в яких є захист порушеного права власності на земельну ділянку АДРЕСА_3, яка розташована на території садівничого товариства «Аист», кадастровий номер 1221455400:02:002:0601, яка межує із земельною ділянкою АДРЕСА_4, яка належить ОСОБА_2 .
Справи розглядались (розглядаються) як в порядку адміністративного, так і цивільного судочинства.
Інформація, дії з поширення якої оскаржуються позивачем в рамках цієї справи, про наявність у відомостях Державного земельного кадастру помилки в координатах поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером 1221455400:02:002:0601 (помилка в геодезичних вимірах), зазначена відповідачем у повідомленні про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях, за № 1537942286/1.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що до Державного земельного кадастру внесені відомості № 1537942286/1 про земельну ділянку площею 0,0680 га для ведення садівництва, розташованої в АДРЕСА_2 та якій присвоєно кадастровий номер 1221455400:02:002:0601, на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) у 2011 року. Замовником вказаної документації із землеустрою був власник зазначеної земельної ділянки - ОСОБА_3 , розробником документації - ТОВ «Геотранстзем».
7. Позивачка вимоги обґрунтувала тим, що в провадженні судді Дніпропетровського окружного адміністративного суду Верби І.О. перебувала справа №160/9167/18 за позовом ОСОБА_2 до відповідача, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Садівниче товариство "АИСТ", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача - ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії. З даної позовної заяви позивач дізналась про те, що відповідач надав ОСОБА_2 повідомлення про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою і оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях за № 1537942286/1. Зазначене повідомлення адресоване позивачу та в ньому стверджується, що у відомостях Державного земельного кадастру наявна помилка в координатах поворотах точок земельної ділянки кадастровий номер 1221455400:02:002:0601, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, а саме помилка в геодезичних вимірах. Позивач вважає, що означене повідомлення не містить жодних посилань на документацію із землеустрою або інші дослідження за ініціативою відповідача за участю позивача не проводилось, та використовується третіми особами ОСОБА_2 як безспірний доказ помилки у даних земельної ділянки. Отже, дії відповідача є необґрунтованими та безпідставними, та порушують права позивачки.
8. Відповідач надав відзив на позовну заяву, в якому позовні вимоги не визнав, просив у задоволенні позову відмовити. В обґрунтування відзиву зазначив, що за нормами статті 20 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості Державного земельного кадастру є офіційними. В свою ж чергу, внесення відомостей до Державного земельного кадастру є обов`язковим. Інформація про земельні ділянки, які внесені до Державного земельного кадастру, є відкритою інформацією. Так, до Державного земельного кадастру внесенні відомості про земельну ділянку площею 0,0680 га для ведення садівництва, розташованої в АДРЕСА_2 та присвоєно кадастровий номер 1221455400:02:002:0601 на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) 2011 року. Замовником вказаної документації із землеустрою була власниця зазначеної земельної ділянки - ОСОБА_3 , розробником документації - ТОВ «ГЕОТРАНСТЗЕМ». Відповідно до статті 28 Закону України «Про землеустрій» розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. Проаналізувавши інформацію відносно земельної ділянки, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_3 щодо відповідності відомостей, що містить Державний земельний кадастр стосовно земельної ділянки з кадастровим номером 1221455400:02:002:0601 та державний акт на право приватної власності на землю серії ДН № 002156, виданий на ім`я ОСОБА_3 виявлено невідповідність у частині промірів земельної ділянки, а саме: довжина границі земельної ділянки від А до Б (відповідно до державного акту) становить 33,8 метрів, а в ДЗК внесено інформацію 33,9 метрів; від Б до В -23,9 м (відповідно до державного акту і. а в ДЗК - 23,46 м, від В до Г - 3,3 м., а в ДЗК - 3,87; від Г до Д - 31,1 м (відповідно до державного акту), а в ДЗК - 32,67м.; від А до Д - 20,5 м., а в ДЗК - 19,76 м. Таким чином, державним кадастровим реєстратором законно видано повідомлення про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру у документації із землеустрою /оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях № 1537942286/1 відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр» та Порядку ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМУ від 17 жовтня 2012 року № 1051. Крім того, вказана помилка виникла із-за недостовірної інформації зазначеної в документації із землеустрою, замовником якої не була позивачка. 
9. Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спір про  визнання незаконними  дій відділу  у Дніпровському районні Головного управління Держгеокадастру у   Дніпропетровській області   щодо поширення інформації, що у відомостях  Державного земельного кадастру наявна помилка в координатах поворотних точок   земельної ділянки кадастровий номер 1221455400:02:002:0601, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, а саме помилка в геодезичних вимірах у повідомленні про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою і оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях за № 1537942286/1, та зобов`язання відповідача не обґрунтовані відомості щодо земельної ділянки кадастровий номер 1221455400:02:002:0601, яка розташована за адресою АДРЕСА_1, не поширювати, не належить до юрисдикції адміністративних судів, оскільки такий спір спрямований на поновлення прав позивача у сфері земельних відносин (щодо встановлення/відновлення/зміни меж земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян), а тому має вирішуватися судами за правилами цивільного судочинства.
10. Представник ОСОБА_1 у касаційній скарзі не погоджується з рішенням судів першої та апеляційної інстанцій, оскільки останні дійшли помилкових висновків, що справа не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Представник позивачки посилаючись на викладений правовий висновок у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №815/4618/16, вказує, що у даній справі відсутні приватноправові відносини, а тому спір підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.  
11. Від інших учасників справи заперечення або відзиву на касаційну скаргу не надходили, що відповідно до частини 4 статті 338 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) не перешкоджає перегляду рішень судів першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
12. Верховний Суд переглянув судові рішення у межах касаційної скарги, з`ясував повноту фактичних обставин, встановлених судами, та правильність застосування норм матеріального та процесуального права і дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги.
13. Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
14. Європейський суд з прав людини у рішенні від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України» указав, що фраза «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Термін «суд, встановлений законом» у пункті 1 статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з … питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів». Європейський суд з прав людини дійшов висновку, що національний суд не мав юрисдикції судити деяких заявників, керуючись практикою, яка не мала регулювання законом, і, таким чином, не міг вважатися судом, «встановленим законом».
15. Пунктом 1 частини 1  статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
16. На підставі пункту 7 частини 1  статті 4 КАС України  суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
17. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
18. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
19. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
20. Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
21. Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 у справі №813/6286/15.
22. Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
23. Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від         12 грудня 2018 року у справі №685/1346/15-а.
24. Як установлено матеріалами справи, виникнення спірних правовідносин обумовлено незгодою позивача з діями відповідача щодо поширення інформації, що у відомостях Державного земельного кадастру наявна помилка в координатах поворотних точок земельної ділянки з кадастровим номером 1221455400:02:002:0601, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, а саме помилка в геодезичних вимірах у повідомленні про виявлення органом, що здійснює ведення Державного земельного кадастру, у документації із землеустрою і оцінки земель помилки, допущеної у його відомостях за №1537942286/1.
25. Колегія суддів погоджується з висновком суду першої та апеляційної інстанцій, що фактично позовні вимоги стосуються поновлення прав ОСОБА_1 у сфері земельних відносин щодо земельної ділянки АДРЕСА_3, яка розташована на території садівничого товариства «Аист» з кадастровим номером 1221455400:02:002:0601 та межує із земельною ділянкою АДРЕСА_4, власником якої є ОСОБА_2 .
26. Таким чином, цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства.
27. Аналогічні висновки сформульовані у постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема, від 11 вересня 2019 року у справі № 826/5562/17, від від 04 червня 2019 року у справі № 826/14015/17.
28. При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
29.   Аналогічний висновок   щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений   у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня   2019 року у справі № 826/14015/17 (провадження № 11-269апп19).
30. Разом із тим, колегія суддів відхиляє посилання позивача у касаційній скарзі на постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі №815/4618/16, оскільки Велика Палата Верховного Суду у постанові від 04 вересня 2018 № 823/2042/16 з метою забезпечення єдності та сталості судової практики відступила від правових висновків, викладених у ній, зазначивши, що в зазначеній категорії справ вирішуються спори про цивільне право   , а тому мають розглядатися судами господарської або цивільної юрисдикції залежно від суб`єктного складу сторін спору.
31. За правилами пункту 1 частини 1 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
32. Ураховуючи наведене, Верховний Суд вважає обґрунтованим висновок судів першої та апеляційної інстанцій про те, що між позивачем та відповідачем немає публічно-правових відносин, цей спір є не публічно-правовим, а тому не підлягає вирішенню в порядку адміністративного судочинства та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
33. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
34. За правилами частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та (або) апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
35. З огляду на викладене касаційну скаргу ОСОБА_1 необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
36. Оскільки колегія суддів залишає в силі рішення судів попередніх інстанцій, то відповідно до статті 139 КАС України судові витрати не підлягають новому розподілу.
Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 05 липня 2019 року та постанову Третього апеляційного адміністративного суду від  04 листопада 2019 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                І.В. Желєзний
Суддя                                                                                                                 Я.О. Берназюк
Суддя                                                                                                    Н.В. Коваленко