ПОСТАНОВА
Іменем України

19 лютого 2020 року 
Київ
справа №428/9543/16-а
адміністративне провадження №К/9901/6961/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів: Білак М.В.,  Соколова В.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження у касаційній інстанції адміністративну справу №428/9543/16-а 

за позовом ОСОБА_1 до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» про визнання дій незаконними та зобов`язання вчинити певні дії,

за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2018 року (головуючий суддя - Баронін Д.Б.) та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року (колегія суддів у складі  головуючого судді - Міронової Г.М., суддів: Геращенка І.В., Компанієць І.Д.),

У С Т А Н О В И В :

І РУХ СПРАВИ
1.           ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» (далі- відповідач, МСЕК) про визнання дій відповідача щодо безпідставної відмови у призначенні позивачу відповідної групи інвалідності незаконними; зобов`язати відповідача провести повторну комісію та встановити їй II групу інвалідності безстроково (а.с. 1-3).
2.          Рішенням Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2018 року, залишеним без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року у задоволенні позову відмовлено. 
3.          Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернулася із касаційною скаргою до Верховного Суду, в якій просила їх скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.
4.          Верховний Суд ухвалою від 15 квітня 2019 року відкрив провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2018 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року.
5.          Відповідач   подав заперечення на касаційну скаргу, в яких просив залишити її без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій - без змін.
II ОБСТАВИНИ СПРАВИ
6.           Відповідно до медичної картки стаціонарного хворого № 6864, наданою ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», ОСОБА_1 лікувалася у стаціонарі вказаного закладу в період з 18.11.2015 року по 03.12.2015 року.
7.          Основний діагноз: розповсюджений остеохондроз хребта з ураженням шийного, грудного і попереково-крижового відділів, протрузії С4-С5, С5-С6, С6-С7, D2-D3, L4-L5, L5-S1 зі стенозом дурального мішка (МРТ). Дискогенна радикулонейропатія L5-S1, нерізкий больовий синдром (цервікалгія, торакалгія, люмбошиалгія). Порушення функції хребта 0 ст. Розлад особистості (а.с. 17,18).
8.          З консультативного висновку № 6864, наданого ДУ «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності МОЗ України», вбачається, що експертною рекомендацією за цим висновком є відсутність підстав для визначення групи інвалідності ОСОБА_1 у зв`язку із тим, що виявлені у неї розлади здоров`я в нерізкому ступені обмежують її життєдіяльність (а.с. 196-197).
9.          Відповідно до довідки про невизнання інвалідом № 166/2179 від 09 листопада 2015 року, виданою Лисичанською міжрайонною МСЕК Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_1 оглядалася 09 листопада 2015 року Лисичанською міжрайонною МСЕК і за результатами не визнана інвалідом  (а.с. 7).
10.          Згідно з копією довідки про невизнання інвалідом № 5/57 від 21 січня 2016 року, виданої Луганським комунальним закладом «Обласний центр медико-соціальної експертизи», ОСОБА_1 оглядалася 21 січня 2016 року обласною МСЕК і за результатами не визнана інвалідом (а.с. 7).
11.          Також, відповідно до копії листа Державного закладу «Центральна медико-соціальна експертна комісія Міністерства охорони здоров`я України» № 75/02 від 24 лютого 2016 року вбачається, що на засіданні Центральної МСЕК МОЗ України розглянута медико-експертна документація та оглянуто громадянку ОСОБА_1 з питання встановлення їй групи інвалідності та повідомлено, що виявлена патологія хребта, ступінь функціональних порушень, що підтверджено результатами клінічних обстежень, в т.ч. у неврологічному відділенні УкрДержНДІ медико-соціальних проблем інвалідності (м. Дніпропетровськ), де хвора перебувала з 18 листопада 2015 року по 03 грудня 2015 року, обмежують життєдіяльність хворої в легкому ступені, що не дає права для встановлення групи інвалідності. Рішення МСЕК області підтверджено (а.с. 9).

ІIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ

12.            Суди першої та апеляційної інстанцій, розглядаючи справу по суті, прийшли до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог оскільки матеріалами справи встановлено правомірність висновку відповідача про відмову у встановленні ІІ групи інвалідності.
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
13.          У касаційній скарзі касатор вказала, що не погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо правомірності висновку відповідача про відсутність підстав для встановлення їй інвалідності оскільки вважає, що МСЕК Луганського комунального закладу «Обласний центр медико-соціальної експертизи» при складанні оскаржуваного висновку за результатами огляду позивача діяла упереджено, а клінічні дослідження, що лягли в основу цього висновку, не були проведені незалежними спеціалістами. 

V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ

14.           08 лютого 2020 року набув чинності Закон України від 15 січня 2020 року N 460-IX «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» (далі - Закон N 460-IX).
15.          Згідно з пунктом 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону N 460-IX, касаційний розгляд справи буде здійснюватися в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
16.          Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.
17.           Аналізуючи доводи, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення з огляду на наступне.
18.           Процедура проведення медико-соціальної експертизи хворим, що досягли повноліття, потерпілим від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, інвалідам з метою виявлення ступеня обмеження життєдіяльності, причини, часу настання, групи інвалідності, а також компенсаторно-адаптаційних можливостей особи, реалізація яких сприяє медичній, психолого-педагогічній, професійній, трудовій, фізкультурно-спортивній, фізичній, соціальній та психологічній реабілітації визначена Положенням про медико-соціальну експертизу, затверджене постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №  1317  (далі - Положення про МСЕК № 1317).
19.          Пункт 3 Положення про МСЕК № 1317 вказує, що медико-соціальна експертиза проводиться особам, що звертаються для встановлення інвалідності, за направленням лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після проведення діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності відомостей, що підтверджують стійке порушення функцій організму, обумовлених захворюваннями, наслідками травм чи вродженими вадами, які спричиняють обмеження життєдіяльності.
20.          За змістом пункту 4 Положення про МСЕК № 1317 Міністерство охорони здоров`я (далі - МОЗ) утворює Центральну медико-соціальну експертну комісію МОЗ, яку очолює головний лікар.
21.          Приписами пункту 10 вказаного Положення обумовлено, що залежно від ступеня, виду захворювання та групи інвалідності утворюються комісії загального та спеціалізованого профілів. До складу комісії входить не менше трьох лікарів за спеціальностями, перелік яких затверджується МОЗ з урахуванням профілю комісії, а також спеціаліст з реабілітації, лікар-психолог або психолог.
22.          Комісії проводять своєчасно огляд (повторний огляд) осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за місцем їх проживання або лікування, у тому числі за місцем їх проживання або місцем перебування у закладах соціального захисту для бездомних осіб та центрах соціальної адаптації осіб, звільнених з місць позбавлення волі, за направленням відповідного лікувально-профілактичного закладу охорони здоров`я після пред`явлення паспорта чи іншого документа, що засвідчує особу (п. 15 Полодення).
Комісія проводить засідання у повному складі і колегіально приймає рішення. Відомості щодо результатів експертного огляду і прийнятих рішень вносяться до акта огляду та протоколу засідання комісії, що підписуються головою комісії та її членами і засвідчуються печаткою.
23.          Комісія під час встановлення інвалідності керується Інструкцією про встановлення груп інвалідності, затвердженою МОЗ за погодженням з Мінсоцполітики та Радою Федерації незалежних профспілок України (п. 19-20 Положення).
24.          Відповідно до пункту 4 Положення про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року № 1317, комісія приймає документи осіб, що звертаються для встановлення інвалідності, за наявності у них стійкого чи необоротного характеру захворювання, а також у разі безперервної тимчасової непрацездатності не пізніше ніж через чотири місяці з дня її настання чи у зв`язку з одним і тим самим захворюванням протягом п`яти місяців з перервою за останніх 12 місяців, а у разі захворювання на туберкульоз - протягом 10 місяців з дня настання непрацездатності.
25.          Пунктом 27 вказаного Положення обумовлено, що підставою для встановлення II групи інвалідності є стійкі, вираженої важкості функціональні порушення в організмі, зумовлені захворюванням, травмою або вродженою вадою, що призводять до значного обмеження життєдіяльності особи, при збереженій здатності до самообслуговування та не спричиняють потреби в постійному сторонньому нагляді, догляді або допомозі.
26.          Критеріями встановлення II групи інвалідності є ступінь втрати здоров`я, що спричиняє обмеження у вираженому II ступені однієї чи декількох категорій життєдіяльності особи: обмеження самообслуговування II ступеня - здатність до самообслуговування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до самостійного пересування II ступеня - здатність до самостійного пересування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності до навчання II ступеня - нездатність до навчання або здатність до навчання тільки у спеціальних навчальних закладах або за спеціальними програмами вдома; обмеження здатності до трудової діяльності II ступеня - нездатність до провадження окремих видів трудової діяльності чи здатність до трудової діяльності у спеціально створених умовах з використанням допоміжних засобів і/або спеціально обладнаного робочого місця, за допомогою інших осіб; обмеження здатності до орієнтації II ступеня - здатність до орієнтації в часі і просторі за допомогою інших осіб; обмеження здатності до спілкування II ступеня - здатність до спілкування з використанням допоміжних засобів і/або за допомогою інших осіб; обмеження здатності контролювати свою поведінку II ступеня - здатність частково чи повністю контролювати свою поведінку тільки за допомогою сторонніх осіб.
27.          До II групи інвалідності можуть належати також особи, які мають дві хвороби або більше, що призводять до інвалідності, наслідки травми або вроджені вади та їх комбінації, які в сукупності спричиняють значне обмеження життєдіяльності особи та її працездатності.
28.          II група інвалідності встановляється учням, студентам вищих навчальних закладів I-IV рівня акредитації денної форми навчання, що вперше здобувають відповідний освітньо-кваліфікаційний рівень освіти, у разі наявності в них ознак інвалідності на період їх навчання. Після закінчення навчального закладу видається довідка про придатність їх до роботи у результаті набуття професії.
29.          Особи з інвалідністю II групи з вираженим обмеженням життєдіяльності можуть навчатися та провадити різні види трудової діяльності, зокрема шляхом створення відповідних умов праці із забезпеченням засобами компенсації фізичних дефектів чи порушених функцій організму, здійснення реабілітаційних заходів.
30.          Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що огляди позивача комісіями всіх трьох рівнів відбувалися належним чином. За результатами кожного огляду було складено відповідний акт, де детально викладався хід огляду та причини не встановлення інвалідності. Такими причинами було вказано те, що ЦНС носить мінімальний характер, життєдіяльність позивача обмежена у легкому ступені.
31.          Суди встановили, що під час обстеження позивача в розпорядженні комісій всіх трьох рівнів була наявна вся медична документація щодо характеру та перебігу хвороби позивача, копії якої позивачем було додано до справи (епікризи, томографії, виписки тощо).
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, належними та допустимими доказами довів правомірність свого рішення про відмову у встановленні групи інвалідності позивачу.
32.           При цьому, суди попередніх інстанцій обґрунтовано зазначили, що відмова у встановленні позивачу 2 групи інвалідності не позбавляє права повторно звернутися до відповідача із заявою про 
33.           Частиною першою статті 350 КАС України передбачено, що Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
34.           З огляду на викладене, висновки судів попередніх інстанцій є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.
35.           Зважаючи на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
36.           Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду,-

П О С Т А Н О В И В :

1.          Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
2.          Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 01 жовтня 2018 року та постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року по справі №428/9543/16-а - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

О.В. Калашнікова
М.В. Білак 
 В.М. Соколов ,
Судді Верховного Суду