Постанова
Іменем України                                       
 
22 січня 2020 року 
м. Київ
справа № 677/1102/16-ц
провадження № 61-40595св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
представник позивачів - ОСОБА_5 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 на постанову Апеляційного суду Хмельницької області, у складі колегії суддів: Грох Л. М., Костенка А. М., Ярмолюка О. І., від 12 червня 2018 року.
 
Короткий зміст позовної заяви та її обґрунтування 
У липні 2016 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
ОСОБА_4 звернулись до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик»)               в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку про визнання дій неправомірними.
Позовна заява обґрунтована тим, що наказом від 28 липня 2009 року 
№ 323-к ОСОБА_4 було призначено на посаду керуючого Красилівським відділенням ПАТ КБ «Хрещатик». 05 квітня 2016 року виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у 
ПАТ КБ «Хрещатик» та призначено уповноважену особи Фонду гарантування на здійснення тимчасової адміністрації ПАТ КБ «Хрещатик». На підставі постанови правління Національного банку України від 02 червня 2016 року 
№ 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію 
ПАТ КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду 03 червня 2016 року прийнято рішення № 913 «Про початок процедури ліквідації 
ПАТ КБ «Хрещатик» та призначення уповноваженої особи. 04 квітня 
2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір № 1В0003/10190556201 про надання платіжної картки та розрахункове обслуговування за пенсійним рахунком в національній валюті. У той же день між відповідачем та ОСОБА_1 було укладено договір 
№ 1В0003/10131046202 про надання платіжної картки та розрахункове обслуговування за пенсійним рахунком в національній валюті. 25 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір № 204D-606404 банківського вкладу «Подвійна сила» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів. Позивачі вказували, що відповідно до цих угод вони зробили вклади до ПАТ «КБ «Хрещатик» та набули статусу вкладників. У квітні 2016 року ОСОБА_4 дізнався, що 
ПАТ КБ «Хрещатик» включив його до переліку пов`язаних із банком осіб. До переліку осіб, пов`язаних з банком, також були включені і інші позивачі, які є близькими родичами ОСОБА_4 Перелік осіб, пов`язаних з банком, до відома позивачів не доводився та на адресу Красилівського відділення 
ПАТ «КБ «Хрещатик» не надходив. Вказували, що відсутність інформації про віднесення їх до пов`язаних з банком осіб та наявність у ОСОБА_1 відповідного статусу працівника банку призвело до невжиття заходів по недопущенню втрати заощаджень в майбутньому та унеможливлює отримання коштів після ліквідації банку від Фонду. Також зазначали, що ОСОБА_4 як директор Красилівського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» не відноситься до переліку осіб, пов`язаних з банком, оскільки регіональне відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» не є відокремленим підрозділом банку. 
Посилаючись на зазначені обставини, позивачі просили суд визнати неправомірними та скасувати постанови ПАТ «КБ «Хрещатик» від 28 травня 2015 року № 1087, від 09 червня 2015 року № 1170, від 09 липня 2015 року 
№ 1468, від 28 липня 2015 року № 1639, від 07 серпня 2015 року № 1776, 
від 09 вересня 2015 року № 1980, від 07 жовтня 2015 року № 2231, 
від 06 листопада 2015 року № 2457, від 07 грудня 2015 року № 2663, 
від 11 січня 2016 року № 7, від 08 лютого 2016 року № 156, від 09 березня 2016 року № 374, від 04 квітня 2016 року № 565 про включення до переліку осіб, пов`язаних з банком, ОСОБА_4 та асоційованих із ним фізичних осіб - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області, у складі судді Вознюка Р. В., від 20 лютого 2018 року позов задоволено. Визнано неправомірними та скасовано включення у постанови ПАТ «КБ «Хрещатик» від 28 травня 2015 року № 1087, від 09 червня 2015 року № 1170, 
від 09 липня 2015 року № 1468, від 28 липня 2015 року № 1639, від 07 серпня 2015 року № 1776, від 09 вересня 2015 року № 1980, від 07 жовтня 2015 року № 2231, від 06 листопада 2015 року № 2457, від 07 грудня 2015 року № 2663, від 11 січня 2016 року № 7, від 08 лютого 2016 року № 156, від 09 березня 2016 року № 374, від 04 квітня 2016 року № 565 керуючого Красилівського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» Королюка О. П. та асоційованих із ним фізичних осіб - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до переліку осіб, пов`язаних з банком. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Красилівське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» не є відокремленим підрозділом банку, зважаючи на відсутність відомостей про це відділення у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, тому ОСОБА_4 як директор відділення банку, а також його близькі родичі, не відносяться до переліку осіб, пов`язаних з банком.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Хмельницької області від 12 червня 
2018 року апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку задоволено. Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2018 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що ОСОБА_4 як керівник відокремленого підрозділу відноситься до категорії керівників банку, а відтак є пов`язаною з банком особою. Інші позивачі як прямі родичі ОСОБА_4 є асоційованими з ним особами, а отже обґрунтовано включені відповідачем до переліку пов`язаних із банком осіб. Оскаржені постанови ПАТ КБ «Хрещатик» прийняті з дотриманням вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність» та Положення про визначення пов`язаних із банком осіб, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 12 травня 2015 року № 315, тому підстав для визнання їх неправомірними та скасування включення позивачів до переліку пов`язаних із банком осіб не встановлено.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка її подала 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
ОСОБА_3 - ОСОБА_5 просить скасувати постанову суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Доводи касаційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що Красилівське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» не є відокремленим підрозділом банку, оскільки відомості про нього були відсутні в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Перелік осіб, пов`язаних з банком, до відома ОСОБА_4 та інших позивачів не доводився, на адресу відділення не надходив. ОСОБА_4 не заповнював та не підписував анкету пов`язаної з банком особи - керівника відділення ПАТ «КБ «Хрещатик». На думку заявників, дії банку та постанова суду апеляційної інстанції не відповідають положенням статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відзиву на касаційну скаргу не надходило
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 03 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження за поданою касаційною скаргою.
07 вересня 2018 року справу передано судді-доповідачу.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Наказом від 28 липня 2009 року № 323-к ОСОБА_4 призначено на посаду керуючого Красилівським відділенням ПАТ «КБ «Хрещатик».
04 квітня 2011 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір № 1В0003/10190556201 про надання платіжної картки та розрахункове обслуговування за пенсійним рахунком в національній валюті.
04 квітня 2011 року між ПАТ «КБ «Хрещатик» та ОСОБА_1 було укладено договір № 1В0003/10131046202 про надання платіжної картки та розрахункове обслуговування за пенсійним рахунком в національній валюті.
25 червня 2015 року між ОСОБА_2 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір № 204D-606404 банківського вкладу «Подвійна сила» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів.
05 квітня 2016 року виконавчою дирекцію Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Хрещатик» та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування на тимчасову адміністрацію ПАТ «КБ «Хрещатик».
На підставі постанови Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію 
ПАТ «КБ «Хрещатик» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 03 червня 2016 року прийнято рішення № 913 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик» та призначення уповноваженої особи».
На підставі наказу в.о. голови правління ПАТ «КБ «Хрещатик» від 04 квітня 2016 року № 565 «Про затвердження переліку пов`язаних із банком осіб станом на 01 квітня 2016 року» ПАТ «КБ «Хрещатик» включив 
ОСОБА_4 до переліку пов`язаних із банком осіб під № 683 за кодом 523 типу пов`язаної з банком особи, який визначений за кваліфікацією, наведеною у постанові Національного банку України від 12 травня 2015 року № 315 «Про затвердження Положення про визначення пов`язаних осіб із банком». 
До переліку осіб, пов`язаних з банком, також були включені інші позивачі відповідно до постанов правління ПАТ «КБ «Хрещатик» від 28 травня 
2015 року № 1087, від 09 червня 2015 року № 1170, від 09 липня 2015 року 
№ 1468, від 28 липня 2015 року № 1639, від 07 серпня 2015 року № 1776, 
від 09 вересня 2015 року № 1980, від 07 жовтня 2015 року № 2231, 
від 06 листопада 2015 року № 2457, від 07 грудня 2015 року № 2663, 
від 11 січня 2016 року № 7, від 08 лютого 2016 року № 156, від 09 березня 2016 року № 374, від 04 квітня 2016 року № 565.
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Відповідно до частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Закон України «Про банки і банківську діяльність», а також Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є основними правовими актами в регулюванні відносин щодо визнання банку неплатоспроможним.
Згідно із статтею 42 Закону України «Про банки і банківську діяльність» керівниками банку є голова, його заступники та члени ради банку, голова, його заступники та члени правління банку, головний бухгалтер, його заступники, керівники відокремлених підрозділів банку.
Відповідно до частини першої статті 3 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.
Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.
За статтею 125 Конституції України судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом. 
За змістом частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частини першої статті 15 ЦПК України, 2004 року, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.
Частиною першою статті чинного 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім випадків, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
Відповідно до частини першої статті 19 Кодексу адміністративного судочинства України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
Спором адміністративної юрисдикції в розумінні пункту 1 частини першої статті 3 КАС України є переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
За правилами пункту 1 частини другої статті 17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності.
Позивачі оскаржують дії щодо включення їх до переліку осіб, пов`язаних із банком, й відповідно не внесення до переліку вкладників інформації про них, як вкладників, які мають право на відшкодування коштів за вкладами у ПАТ КБ «Хрещатик» за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. 
Відповідно до пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування,    їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
Частиною першою статті 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» визначено, що основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку.
Згідно з положеннями статті 27 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» уповноважена особа Фонду складає перелік вкладників та визначає розрахункові суми відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду відповідно до вимог цього Закону та нормативно-правових актів Фонду станом на день прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку. Уповноважена особа Фонду зазначає у переліку вкладників суму відшкодування для кожного вкладника, яка розраховується виходячи із сукупного обсягу всіх його вкладів у банку та нарахованих процентів. Нарахування процентів за вкладами припиняється з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Рішення та дії Фонду чи уповноваженої особи Фонду щодо включення вкладника до переліку осіб, яким необхідно здійснити виплату відшкодувань сум вкладів за рахунок коштів Фонду, є рішеннями та діями суб`єкта владних повноважень, який реалізує делеговані державою повноваження по виведенню з ринку неплатоспроможних банків.
Частиною четвертою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що Фонд не відшкодовує кошти, розміщені на вклад у банку особою, яка є пов`язаною з банком особою або була такою особою протягом року до дня прийняття Національним банком України рішення про віднесення такого банку до категорії неплатоспроможних (у разі прийняття Національним банком України рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку з підстав, визначених частиною другоюстатті 77 Закону України «Про банки і банківську діяльність», - протягом року до дня прийняття такого рішення).
Спір, який виник між сторонами, за своєю правовою природою фактично стосується формування переліку вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду та включення до реєстру вкладників для здійснення гарантованих виплат, а отжеє публічно-правовим і належить до юрисдикції адміністративних судів з урахуванням установленого частиною першою статті 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» граничного розміру відшкодування за вкладами та розміру майнових вимог позивачів до банку, який ліквідується.
Подібну правову позицію висловлено в постановах Великої Палати Верховного Суду, зокрема від 12 квітня 2018 року у справі № 820/11591/15, від 04 липня 2018 року у справі № 826/1476/15, від 23 січня 2019 року 
у справі № 761/2512/18, від 24 квітня 2019 року у справі № 761/2499/18,                              від 04 вересня 2019 рокуу справі № 466/7405/16-ц, провадження                            № 14-287цс19.
Оскільки Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який діє від імені банку у процедурі ліквідації, є державною спеціалізованою установою, яка виконує функції державного управління у сфері гарантування вкладів фізичних осіб, формує перелік вкладників, які мають право на гарантоване державою відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду, та затверджує реєстр вкладників для здійснення гарантованих виплат то спори, які виникають у цих правовідносинах, є публічно-правовими та підлягають розгляду за правилами КАС України.
Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду 
від 27 лютого 2019 року у справі № 496/2211/16-ц (провадження 
№ 61-23560св18) та від 14 листопада 2018 року у справі № 300/451/17-ц    (провадження № 61-40607св18).
Частиною другою статті 6 Конституції України визначено, що органи судової влади здійснюють свої повноваження у встановлених Конституцією межах і відповідно до законів України.
У справі, яка переглядається, суди попередніх інстанцій неправильно визначили, що спір у цій справі є приватно-правовим, не врахували, що позивачі фактично пов`язують порушення своїх прав із неможливістю бути включеними до переліку осіб, які мають право на відшкодування коштів за вкладами за рахунок Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні процедури ліквідації банку.
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до частин першої та другої статті 414 ЦПК України судове рішення, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в касаційному порядку повністю або частково із закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу. Порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги.
Частиною третьою статті 400 ЦПК України визначено, що суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки суди першої та апеляційної інстанції не встановили природу правовідносин, які виникли між сторонами, невірно застосували норми процесуального права, судові рішення щодо вирішення зазначених позовних вимог підлягають скасуванню, а провадження у справі - закриттю.
Згідно з положеннями частини першої статті 256 ЦПК України, якщо провадження у справі закривається з підстав, визначених пунктом 1 частини першої статті 255 цього Кодексу, суд повинен повідомити заявникові, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд таких справ.
Роз`яснити позивачам, що розгляд їх вимог віднесено до юрисдикції адміністративних судів.
Керуючись статтями 255, 402, 409, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 - ОСОБА_5 задовольнити частково.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 20 лютого 2018 року та постанову Апеляційного суду Хмельницької області  
від 12 червня 2018 року скасувати.
Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію банку про визнання дій неправомірними закрити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                          Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                                     О. В. Білоконь
 
                                                                                                                  О. М. Осіян      
 
        С. Ф. Хопта
 
        В. В. Шипович