КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

Головуючий у суді першої інстанції  Луценко О.М.
Єдиний унікальний номер справи № 756/10644/19
Апеляційне провадження № 22- ц/824/3273/2020
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М    У К Р А Ї Н И
30 січня   2020 року                                                                                      м. Київ                         
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді      - Мережко М.В.,
суддів                         - Верланова С.М., Савченка С.І.,
          секретар                      -Тютюнник О.І.
 
       Розглянувши  у відкритому судовому засіданні в м. Києві  цивільну справу  за  апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Оболонського     районного суду  м. Києва   від 17  грудня  2019 року  у  справі за  скаргою  ОСОБА_1      на бездіяльність  старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Київ ГТУЮ у м. Києві  Джулай Юлії Юріївни  щодо не зняття арешту  з коштів боржника, зобов`язання зняти  арешт, накладений на кошти боржника, заінтересована  особа  стягувач ОСОБА_2 .
          Заслухавши доповідь судді апеляційного суду , дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів , -
 
                                                    В с т а н о в и л а :
 
 У грудні 2019 року ( 10 грудня 2019 року - відмітка  на конверті) ОСОБА_1 звернуся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця  щодо не зняття арешту з коштів боржника.
У скарзі зазначав, що 27 серпня 2019 року  Оболонським районним судом м. Києва  був виданий судовий наказ  про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 . 
 На підставі  поданої 11 жовтня 2019 року заяви представника ОСОБА_2 , 16жовтня 2019 року старшим державним виконавцем Оболонського РВ ДВС м. Київ  ГТУЮ  у м. Києві  Джулай Ю.Ю. було винесено постанову  про відкриття  виконавчого провадження   № 60299667. 
Як зазначає ОСОБА_1 вказану постанову він не отримував, оскільки не проживає та не зареєстрований  за адресою: АДРЕСА_1 ,  за якою йому була направлена постанова .
Крім того , державним виконавцем  були вжиті заходи  примусового виконання - 28 листопада 2019 року внесено відомості про боржника  до Єдиного реєстру  боржників  ;
-                      28 листопада 2019 року винесено постанову про арешт коштів боржника, що містяться на відкритих рахунках, а також  кошти на рахунках ,що  будуть відкриті  після винесення постанови про арешт коштів.
Скаржник ОСОБА_1 зазначає, що  жодного з цих документів  він не отримував.
Про існування судового наказу, та документів виконавчого провадження   боржнику стало відомо 29 листопада 2019 року  після ознайомлення  з матеріалами  виконавчого провадження представника боржника - адвоката Вергелес Д.Є. 
Після того, як ОСОБА_1 стало відомо  про існування зазначених обставин , він 02 грудня 2019 року  здійснив оплату аліментів у розмірі 5 345 грн  з розрахунку  50%  прожиткового мінімуму  для дитини за період  серпень - грудень  2019 року. Документ про сплату аліментів   разом із заявою був направлений 02 грудня 2019 року  електронною поштою, із зазначенням місця  реєстрації ОСОБА_1 .       
На думку скаржника , державний виконавець в порушенням вимог  п. 19 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства  юстиції України від 02  вересня 2016 року,  в день встановлення факту відсутності заборгованості, не виніс постанову  про скасування заходів примусового виконання , що є порушенням законодавства  про виконавче  провадження , що призвело  до порушень права та свобод боржника.
Крім того, як зазначає скаржник,  відповідно до  п.6 розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого  наказом  міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року  № 2432/5, в день встановлення факту відсутності заборгованості за виконавчим документом про стягнення періодичних платежів, виконавець зобов`язаний винести постанову про скасування заходів примусового виконання.       
Скаржник просив визнати бездіяльність старшого державного виконавця  Оболонського РВ ДВС  м. Києва  ГТУЮ у місті Києві  Джулай Ю.Ю.  щодо не зняття арешту   з коштів  боржника  у виконавчому провадженні № 60299667 неправомірною. Зобов`язати   старшого державного виконавця  Оболонського РВ ДВС  м. Києва  ГТУЮ у місті Києві  Джулай Ю.Ю.  усунути порушення шляхом  зняття арешту  з грошових коштів ,що містяться на відкритих рахунках боржника, а також на рахунках, що будуть відкриті, накладеного  постановою про арешт  коштів боржника    від 28 листопада 2019 року у ВП № 60299667. 
Ухвалою Оболонського районного  суду  м. Києва  від  17  грудня 2019 року  скаргу залишено  без розгляду з підстав  ч.2 ст. 126 ЦПК України (документи подані  після закінчення  процесуального строку).
Не погоджуючись з ухвалою, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій  просить скасувати  ухвалу, посилаючись на  порушення норм процесуального права, направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Відповідно до  ст. 44  ЦПК України,  особи , які  беруть участь у справі  зобов`язані  добросовісно  здійснювати свої процесуальні  права і виконувати  процесуальні обов`язки.
Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони та були своєчасно  повідомлені про день та час розгляду справи  на 30  січня   2020 року   за адресами, які були зазначені в матеріалах справи. Заяв щодо зміни  місця проживання  або місцезнаходження від сторін   не надходило. Від інших  осіб , які приймають участь у справі заяв і клопотань до апеляційного суду не надходило, а тому  вважати  причини   їх неявки     до суду поважними ,  відсутні.       
Відповідно до ст. 372 ЦПК  України  суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності
Відповідно до ст. 12 ЦПК України   цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:
1) керує ходом судового процесу;
2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;
3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;
4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;
5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.
 Відповідно до  ст.  1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів" ( ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження».)
Суд першої інстанції, залишаючи  скаргу без розгляду, виходив  із того ,що ОСОБА_1   пропустив строк подання скарги .
Вказана ухвала  прийнята з порушенням норм процесуального  права, висновки ухвали не відповідають  обставинам справи ,що  є підставою для скасування  ухвали  і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 Згідно ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій.
Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом (ст. 449 ЦПК України).
З матеріалів скарги вбачається, що предметом оскарження є бездіяльність старшого державного виконавця Оболонського РВ ДВС м. Києва ГТУЮ у місті Києві Джулай Ю.Ю. щодо не зняття арешту з коштів  боржника  у виконавчому провадженні № 60299667.
 При цьому  ОСОБА_1 у скарзі  посилався  на  те, що  державний виконавець в порушенням вимог  п. 19 розділу 3 Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Міністерства  юстиції України від 02  вересня 2016 року,  в день встановлення факту відсутності заборгованості, не виніс постанову  про скасування заходів примусового виконання, що є порушенням законодавства  про виконавче  провадження , що призвело  до порушень права та свобод боржника.   Заборгованість по аліментам ОСОБА_1 сплатив 02 грудня 2019 року  і в цей же день  повідомив  державного виконавця  про сплату. Однак державним виконавцем  постанова  про арешт коштів  боржника  від 28 листопада 2019 року у ВП № 60299667  не була скасована   і такий арешт підлягає  зняттю. 
Незважаючи на ту обставину, що представник ОСОБА_1 - адвокат Вергелес  Д.Є.  ознайомився із матеріалами  виконавчого провадження  29 листопада  2019 року, і цю обставину скаржник не заперечує,  натомість у даному випадку, на його думку, строк оскарження  бездіяльності   державного виконавця  має рахуватися саме з 02 грудня 2019 року, дня коли  стало відомо  про відсутність заборгованості. 
До суду представник скаржника звернувся  10 грудня 2019 року (згідно відмітки  на конверті (а.с.76) 
Згідно ст. 120 ЦПК України строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом.
Строки, встановлені законом або судом, обчислюються роками, місяцями і днями, а також можуть визначатися вказівкою на подію, яка повинна неминуче настати (ст. 122 ЦПК України).
Перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 123 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 1 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
Висновок суду , що боржнику  фактично стало відомо про порушення його прав та законних інтересів 29 листопада 2019 року, а відтак  строк визначений ст. 449 ЦПК України пропущено ,є передчасним ,  не відповідає  матеріалам  справи , оскільки судом не взято до уваги положення  п.19 розділу  Інструкції з організації примусового виконання рішень , затвердженої наказом Міністерства  юстиції України від 02  вересня 2016 року та  п.6 розділу Х Положення про автоматизовану систему виконавчого провадження, затвердженого  наказом  міністерства юстиції України від 05 серпня 2016 року  № 2432/5, а відтак  суд не визначився  із  строками ,з яких має рахуватися  строк подання скарги, не визначився із тим , коли саме почалася бездіяльність державного виконавця, яку  оскаржує ОСОБА_1 . 
Доводи апеляційної скарги, що перебіг процесуального строку на оскарження бездіяльності державного виконавця щодо не зняття арешту з коштів боржника  починається з наступного дня після того, як державний виконавець зобов`язаний був винести постанову про зняття арешту, на думку колегії суддів  є обґрунтованим      
Відповідно до ст.374  ЦПК України  суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції;
Перевіряючи законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги  та вимог заявлених  у суді першої інстанції, колегія суддів вважає ,що  суд першої інстанції  порушив норми процесуального права,  всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно  не дослідив  наявні у справі докази, не дав оцінки доказам, наявним у справі, не  з`ясував усі обставини справи, на які  посилався  скаржник, а тому   ухвала суду підлягає скасуванню, з направленням справи для продовження розгляду  до суду першої інстанції.
Керуючись  ст. ст. 367, 369, 371, 374, 379, 381, 382-384 ЦПК України, колегія суддів,-
П о с т а н о в и л а :
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Ухвалу  Оболонського районного суду  м. Києва   від 17  грудня  2019 року скасувати, направити справу для продовження розгляду  до суду першої інстанції.  
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили  з дня її прийняття.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом  тридцяти днів  з  дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення  з дня складення повного судового рішення безпосередньо до  суду касаційної інстанції.
Повний  текст судового рішення  буде виготовлений не пізніше 06 лютого 2020   року.   
 
Головуючий                                                             
 
Судді