ПОСТАНОВА
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И
19 лютого 2020 року
м. Київ
Справа № 826/7256/18
Провадження № 11-1014апп19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Анцупової Т. О., 
суддів Антонюк Н. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г., 
розглянувши в порядку письмового провадження справу № 826/7256/18 за позовом Фонду гарантування вкладів фізичних осіб до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко Інни Леонтіївни, державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Кузьменка Юрія Олександровича, треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни», Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр управління нерухомістю», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Єврогазбанк» Савельєва Анна Миколаївна,
за касаційною скаргою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року (у складі колегії суддів Коротких А. Ю., Ганечко О. М., Сорочка Є. О.), 
УСТАНОВИЛА:
Рух справи
1. У травні 2018 року Фонд гарантування вкладів фізичних осіб звернувся до суду з адміністративним позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Шевченко І. Л. (далі - приватний нотаріус), державного реєстратора Київської філії Комунального підприємства «Реєстрація нерухомості та бізнесу» Кузьменка Ю. О. (далі - державний реєстратор), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Оптово-роздрібний ринок «Жуляни», Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародний центр управління нерухомістю» (далі - ТОВ «МЦУН»), уповноважена особа Фонду уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Єврогазбанк» Савельєва А. М. (далі - Фонд, уповноважена особа, ПАТ «Єврогазбанк» відповідно), у якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення приватного нотаріуса від 19 квітня 2018 року за індексним номером 40715285 про державну реєстрацію за ТОВ «МЦУН» права власності на нежитлову будівлю - готельно-офісний та торговельно-розважальний комплекс загальною площею 18 667 кв. м, розташований за адресою: місто Київ, вулиця Молодогвардійська, будинок 32, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 248865580000 (далі - готельно-офісний та торговельно-розважальний комплекс); 
- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора від 17 травня 2018 року за індексним номером 41140220 про державну реєстрацію за Міжнародною компанією з управління нерухомістю (ТОВ, Сполучене Королівство Великої Британії та Північної Ірландії, реєстраційний номер компанії 11350869) права власності на готельно-офісний та торговельно-розважальний комплекс.
2. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у приватного нотаріуса не було правових підстав для прийняття оскаржуваного рішення з огляду на наявність обтяжень та встановленої судом заборони на вчинення реєстраційних дій щодо зазначеної вище нежитлової будівлі. 
3. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 23 серпня 2018 року позовні вимоги Фонду задовольнив.
4. Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 11 лютого 2019 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 серпня 2018 року скасував, а провадження у справі закрив на підставі пункту 1 частини першої статті 238 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки таку справу не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства.
5. Не погодившись із таким судовим рішенням, Фонд звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права при визначенні підсудності спору, просить скасувати постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року і направити справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
6. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалою від 25 квітня 2019 року відкрив касаційне провадження за вказаною скаргою.
7. Ухвалою від 13 вересня 2019 року Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду передав цю справу на розгляд Великої Палати Верховного Суду на підставі частини шостої статті 346 КАС України у зв`язку з тим, що позивач оскаржує рішення суду апеляційної інстанції з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
8. Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 30 вересня 2019 року прийняла та призначила цю справу до розгляду в порядку письмового провадження.
9. Станом на 19 лютого 2020 року відзив на касаційну скаргу до Великої Палати Верховного Суду не надходив.
Фактичні обставини
10. Суди попередніх інстанцій установили, що рішенням приватного нотаріуса від 19 квітня 2018 року за індексним номером 40715285 проведено державну реєстрацію за ТОВ «МЦУН» права власності на готельно-офісний та торговельно-розважальний комплекс.
11. 17 травня 2018 року державним реєстратором проведено реєстраційні дії щодо реєстрації за ТОВ «МЦУН» права власності на цей об`єкт нерухомості.
12. Однак станом на момент прийняття вищевказаних рішень стосовно готельно-офісного та торговельно-розважального комплексу існували арешти та обтяження.
13. Так, суд першої інстанції встановив, що дійсність і чинність права власності ПАТ «Єврогазбанк» на готельно-офісний та торговельно-розважальний комплекс (іпотечне майно) підтверджено постановою Київського апеляційного адміністративного суду міста Києва від 16 листопада 2017 року у справі № 826/4866/17, а також ухвалою Господарського суду Харківської області від 06 лютого 2018 року у справі № 922/2250/16.
14. Ухвалою Господарського суду Харківської області від 25 липня 2017 року у справі № 922/2250/16 на зазначене вище іпотечне майно накладено арешт і заборонено будь-якими способами вчиняти реєстраційні дії стосовно нього. Також арешт на іпотечне майно накладено ухвалою Господарського суду міста Києва від 16 листопада 2015 року у справі № 910/10376/15 про застосування наслідків нікчемності правочину. Зазначені обтяження відповідно до статті 25 Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (запис про обтяження № 16588002 від 26 вересня 2016 року).
15. Вважаючи зазначені вище рішення відповідачів протиправними, позивач звернувся до суду із цим позовом.
Оцінка судів першої та апеляційної інстанцій
16. Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що приватний нотаріус незаконно прийняв рішення про проведення державної реєстрації права власності на зазначений вище об`єкт нерухомості з огляду на чинні й дійсні арешти та обтяження цього майна.
17. При цьому суд першої інстанції зауважив, що об`єкт нерухомості, щодо якого прийнято оскаржуване рішення, входить до ліквідаційної маси ПАТ «Єврогазбанк» та має бути реалізований у процедурі виведення неплатоспроможного банку з ринку з направленням коштів, отриманих від його реалізації, на задоволення вимог кредиторів банку. Забезпечення збереження цього об`єкта нерухомості як активу неплатоспроможного банку покладено на Фонд, право якого порушене оскаржуваним рішенням.
18. Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження в адміністративній справі, Шостий апеляційний адміністративний суд виходив з того, що на цей спір не поширюється юрисдикція адміністративних судів та він підлягає вирішенню в порядку господарського судочинства.
19. Наведений висновок суду апеляційної інстанції обґрунтовано тим, що спір про скасування рішення, запису про державну реєстрацію права має розглядатися як спір, пов`язаний з порушенням цивільних прав позивача щодо вільного володіння, користування та розпорядження майном.
20. З посиланням на відповідну практику Великої Палати Верховного Суду апеляційний суд зауважив, що спір про скасування рішення, запису щодо державної реєстрації речового права на нерухоме майно чи обтяження такого права за іншою особою у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно є цивільно-правовим. Вирішення таких спорів здійснюється за правилами цивільного або господарського судочинства залежно від суб`єктного складу сторін.
Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог
21. У касаційній скарзі скаржник зазначає, що суд апеляційної інстанції помилково відніс цю справу до юрисдикції господарських судів.
22. Зокрема, скаржник зауважує, що Фонд не є власником об`єкта нерухомості, щодо якого прийняте оскаржуване рішення, а тому між Фондом та приватним нотаріусом існує спір, який виник у результаті прийняття останнім як суб`єктом владних повноважень оскаржуваного рішення, яке впливає на права та обов`язки Фонду, що випливають з реалізації останнім своїх функцій відповідно до Закону України від 23 лютого 2012 року № 4452-VI «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
23. Скаржник вважає, що дослідженню у цій справі підлягали владні, управлінські рішення відповідача щодо державної реєстрації речових прав, прийняті/вчинені останнім як суб`єктом владних повноважень. У цій справі заявлено вимоги щодо незаконності вчинення реєстраційної дії, оскільки судом було заборонено вчиняти будь-які реєстраційні дії стосовно готельно-офісного та торговельно-розважального комплексу, а також на таке майно було накладено арешт. 
 
Оцінка Великої Палати Верховного Суду
24. Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в касаційній скарзі доводи щодо порушення судом апеляційної інстанції правил предметної юрисдикції, Велика Палата Верховного Суду вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
25. Згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Поняття «суд, встановлений законом» зводиться не лише до правової основи самого існування суду, але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів.
26. Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
27. На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
28. Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом встановлено інший порядок судового провадження.
29. Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
30. Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір із публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
31. Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
32. Як установлено матеріалами справи, Фонд звернувся до суду з позовом до приватного нотаріуса та державного реєстратора, і здійснили державну реєстрацію за ТОВ «МЦУН» права власності на готельно-офісний та торговельно-розважальний комплекс. При цьому зазначений об`єкт нерухомості є іпотечним майном, і між ПАТ «Єврогазбанк» та третьою особою у справі (ТОВ «МЦУН») існує спір про право власності на вказаний об`єкт нерухомого майна.
33. Отже, виникнення спірних правовідносин зумовлено незгодою позивача з правомірністю набуття третьою особою у справі права власності на готельно-офісний та торговельно-розважальний комплекс, що стало підставою для оскарження реєстрації права власності на це майно.
34. Тобто предметом розгляду в цій справі є законність набуття третьою особою у справі права власності на нерухоме майно, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. В основі цих правовідносин лежить спір про право на майно, що унеможливлює його вирішення за правилами адміністративного судочинства. На ці правовідносини залежно від суб`єктного складу учасників поширюється юрисдикція господарського або цивільного судів.
35. Критеріями відмежування справ цивільної (господарської) юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають з будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб`єктний склад такого спору.
36. Пунктом 6 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) визначено, що господарські суди розглядають справи у спорах щодо права власності чи іншого речового права на майно (рухоме та нерухоме, в тому числі землю), реєстрації або обліку прав на майно, яке (права на яке) є предметом спору, визнання недійсними актів, що порушують такі права, крім спорів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, та спорів щодо вилучення майна для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності, а також справи у спорах щодо майна, що є предметом забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.
37. До того ж згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 04 вересня 2018 року у справі № 823/2042/16, якщо позивач не був заявником стосовно оскаржених ним реєстраційних дій, які були вчинені за заявою іншої особи, такий спір є спором про цивільне право незалежно від того, чи здійснено державну реєстрацію прав на нерухоме майно з дотриманням державним реєстратором вимог законодавства та чи заявляються, окрім вимог про скасування оспорюваного рішення, запису в державному реєстрі прав, вимоги про визнання недійсними правочинів, на підставі яких прийнято спірне рішення, здійснено оскаржуваний запис.
38. Натомість до юрисдикції адміністративного суду належить спір, який виник між двома (кількома) суб`єктами стосовно їх прав та обов`язків у конкретних правових відносинах, у яких хоча б один суб`єкт законодавчо уповноважений владно керувати поведінкою іншого суб`єкта, а останній відповідно зобов`язаний виконувати вимоги та приписи такого суб`єкта владних повноважень (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі № 914/2006/17).
39. Спір, що розглядається, не є спором між учасниками публічно-правових відносин, оскільки приватний нотаріус та державний реєстратор, приймаючи оскаржувані рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, не мали публічно-правових відносин саме з позивачем. Оскаржувані рішення про державну реєстрацію стосувалося реєстрації права іншої особи, а не позивача.
40. Отже, ураховуючи суть та суб`єктний склад спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про закриття провадження у справі у зв`язку з тим, що цей спір не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства. Апеляційний суд правильно зазначив, що цей спір має вирішуватися судами за правилами ГПК України.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
41. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.
42. За правилами частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
43. Ураховуючи наведене, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки її ухвалено з додержанням норм процесуального права.
Висновки щодо розподілу судових витрат
44. Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
45. Оскільки Велика Палата Верховного Суду не змінює судове рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 243, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб залишити без задоволення.
2. Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 лютого 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                       Т. О. Анцупова
Судді:                                    Н. О. Антонюк                                                         В. С. Князєв    
                               С. В. Бакуліна                                                          Л. М. Лобойко    
                               В. В. Британчук                                                       Н. П. Лященко
                               М. І. Гриців                                                              О. Б. Прокопенко
                               Д. А. Гудима                                                            В. В. Пророк
                               В. І. Данішевська                                                   Л. І. Рогач
                               Ж. М. Єленіна                                                        О. М. Ситнік
                               О. С. Золотніков                                                     В. Ю. Уркевич
                                    О. Р. Кібенко                                                          О. Г. Яновська